זיכרונות        -   	יפה אביגדור ומתתיהו קוסטיצקי

זיכרונות אלו הועברו לכתב מהקלטות זקני היישוב בגליל.
ההקלטות נערכו ע"י אורי שרפמן מבית-גן(יבנאל) והם רכושו הפרטי של בלהה ואורי שרפמן.
ההקלטות נמסרו לארכיון המושבות יבנאל משמר השלושה ובית גן אשר יהיו לתועלת הציבור כולו. 

									תמלל ע"י יואב בוקשטיין

מתתיהו: להוציא את כל התושבים אז לא היה אוטומובילים ולא מסילות ברזל בשביל להוציא והם לא יספיקו עד צו הגירוש להוציא את כל זה ולכן גייסנו עוד פעם משלוח שני של עגלות ונסענו 12 עגלות לתל אביב, בפתח תקווה התעכבנו באנו שם להתנדב אז באו קציני צבא לדרוש עגלות בשביל עבודת הצבא בבאר שבע הצבא הטורקי, מה עשה המוכתר של פתח תקווה? הוא הביא אותם לעגלות של יבנאל ואמר להם שייקח את העגלות האלה, אנחנו מאוד התנגדנו לזה אנחנו פה גם כן היינו עובדים של הצבא והעוול הזה מאוד הרגיז אותנו ואנחנו אמרנו שאפילו אם נקבל מכות אנחנו לא נסכים לדבר הזה, אנחנו באנו להוציא פליטים. עמדנו כולנו בשורה ואמרנו שאנחנו לא נלך לעבוד והקצין הטורקי עבר מאחד לאחד והצליף והוא התעייף לפני שהוא גמר ת השורה ואנחנו פנינו אז לועד תל אביב ואמרנו שיתערב בדבר הזה, והשיגו פשרה בבוקר שאנחנו ניתן רק שתי עגלות והשאר תיתן פתח תקווה ואנחנו נסענו לתל אביב לעבוד. אני הייתי אז בהוויה מאוד קשה כיאני ועוד אחד פה שמו היה אנשל שיינוק, בן אדם מבוגר כבר שהוא היה ראש השיירה שלנו והוא נסע בדליזנס כזה והנהג של תל אביב לקח אותנו בשתי עגלות, זאת אומרת שהוא צריך היה לקיים את הישישבה האחרונה שלו בתל אביב, באנו לתל אביב וניגשנו לבית הועד הזה ושמה הם ביקשו שנחכה ואני נדהמתי, אותה תל אביב שאני הייתי בא לשם לעיתים קרובות כי אימי גרה בתל אביב, אז ראיתי פתאום עיר מתה, כשהלך אחד ברחוב שלישי אז במאה צעדים שלו ____ זה הי רושם קשה. אני הלכתי ובאתי לבית של אימא ברחוב השחר ואני ראיתי את התריסים הסגורים והכל ששומם עשה לי רושם קשה אבל הרושם הכי קשה היה בזמן שחזרנו לפתח תקווה אנחנו באנו שמה כבר בלילה זה היה ערב פסח, ליל הסדר ובכל בית בפתח ץקווה ישבה משפחה של פליטים, פליטים שעזבו את תל אביב. יישוב דל  בלי שום עתיד לקיום שלא היה להם כסף לימים הראשונים ומכל בית נשמעו יללות נוראות, היללות האלו הצליפו עליי על גבי כמו שוט ואני הרמתי את השוט והצלפתי על הפרדות שלי כי מאחורה ישבו חברי ועד של תל אביב ובכו ואני החלטתי להכניס אותם מהר למקום איפה שהם גרו ואני חזרתי לחצר הזאת שאנחנו שמה התכנסנו וועד הפועלים סידר בשבילנו בשביל העגלונים של הגליל, סידר סדר של פסח, כמובן שהיה סדר עצוב מאוד, אל רקדנו שם בסדר הזה. בחול המועד אנחנו עוד המשכנו לעבוד והוציאו את כל הפליטים מפתח תקווה ובאחד הימים של חול המועד פסח הסתדרה שיירה של 70 עגלות שהיו עמוסים בפליטים דרך גולי פתח תקווה לגליל, מסביב לעגלות הסתובב איזה בחור עם כובע שחור, צנום כזה שקראו אותו אברהם הרצפלד הוא מינה את עצמו סדרן ואח"כ אנחנו זזנו לאט, לאט ונסענו לגליל, נסענו לאט, לאט, צעד, צעד הדרך ארכה שתי ימים מפתח תקווה ועד ליבנאל ובדרך נסענו יומם ולילה, על עגלתי ישבה משפחה איזה כימאי מצרפת, משפחה עם איזה ארבע בנות, שהם אף פעם לא נסעו בעגלה, הפחד שלהם, למרות שנסענו לאט, לאט וכל העגלונים במשך הזמן בגלל שהעגלה נסעה לאט היו נרדמים ונוסעים לאט  עגלה אחרי עגלה והאישה הזאת של הכימאי הזה ישבה מאחורי וכל פעם שאני הייתי נרדם היא הייתה מעירה אותי, חס ושלום להירדם.לפנות בוקר הגענו לעפולה והיינו צריכים לעבור את מסילת הברזל והיה ערפל והעגלה שנסעה לפני עלתה על הפסים והסוסים נעצרו ולא רצו לרדת מהפסים ופתאום אנחנו רואים קטר, כמובן שתכף הורדנו את הנוסעים והתחלנו לצעוק  לקטר אבל כמובן שזה לא עזר, הקטר בא והרס את העגלה שלפני והפרדות של שעמדו בתוך הירידה הרימו את העגלה עם כל המסע הזה ולקחו אותה אחורנית והסוס של העגלה שעברו עליה נהרג כמובן וזה עשה רושם קשה מאוד על הפליטים וכל הפחד הזה, אנחנו הרגענו אותם ואחרי זה מעפולה כבר נסענו בלי שום בעיות והגענו למושבה, פה סידרו להם אוהלים של מחצלות וגם איפה שהיו איזה בית או רפת פנויה או משהו, שם השכינו אותם במשך החודשים האלו שהם היו פה, זה היה כמעט שנה. נצנו להם לאסוף לקט אחרי התבואה כדי שיוכלו להתקיים אח"כ נוסד ועד ההגירה שתמך האלו שלא היה להם איך להתקיים והילדים שלהם למדו פה בבית הספר ובית הקברות שלנו גם כן קיבל כמות גדולה של אנשים שלא יכלו לעבור את הסבל הקשה הזה באותם הימים, עד שנכנסו האנגלים והתחילה חזרה.
?: ושוב יצאה שיירה של עגלות?
מתתיהו: היינו נוסעים במשך שני חודשים, נסעתי עם העגלה כל שבוע אתם על תחשבו שמפה כמו שנוסעים עכשיו לתל אביב שתיים שלוש שעות זה היה הנסיעה. אם היינו רוצים לנסוע, אני יתאר לך נסיעה אז בדרך כלל מיבנאל לתל אביב אז אני יכול להגיד לך שהיו נוסעים עד צמח, הייתה שמה תחנת רכבת, היו נוסעים לצמח איזה שעה וחצי אח"כ מצמח הייתה יוצאת הרכבת בשלוש ומגיעה לחיפה בשש, אח"כ נוסעים בסירה כל הלילה עד יפו ומיפו יורדים שוב מהסירה ומגיעים לחוף, זו הייתה הנסיעה אבל בפרדות היינו נוסעים שני ימים בחזרה ריק היינו נוסעים 24 שעות, יומם ולילה לא נחנו לא ישנו.
?: מה היו מעמיסים על העגלות שירדו לתל אביב?
מתתיהו: בתל אביב בדרך כלל במלחמה הם סבלו מאוד מזה שלא היה להם קמח, אוכל, אצלם, אנחנו היינו מספקים להם, שמה עסקו בפרדסנות והם סבלו מאוד בזמן המלחמה, התפוחי זהב לא היה לאן לשלוח ולחם לא היה להם ודווקא אז מושבות הגליל שהם בדרך כלל הם היו נמושות כדרכם כי מה היו הפלחים הם עלו לגדולה ואז אנחנו גידלנו את הלחם ואחי הגדול הוא גם יצא ל____ היה שולח בשביל ועד תל אביב היה שולח היה מביא משמה יטה וגם אנחנו היינו מביאים מפה מהמושבות של הגליל ושמה היו טוחנים את זה וזה היה קמח בשביל תושבי העיר.
?:  אתה רואה  באנו לדבר על בידור וסיפרנו איך שיבנאל הצילה, השתתפה.......

?: הנוער של יבנאל שהיה צריך לספק את הצרכים שלו בנושא בידור, פיתח גם כלי בידור משלו מלבד האורה, ההריקודים על הבוקר?
מתתיהו: ובכן, בשנות המלחמה כשהממשלה הטורקית דיכאה מאוד את היישוב פה אז הנוער ביבנאל רצה להרים את המורל וייסד אגודה___ היה להם אמנון מיוחד ....
?: מה זה להם? איפה אתה היית?
מתתיהו: אני לא השתתפתי בזה. ואחי היה מראשי ה. אחי דוב לא האביב שלנו. והיה להם אמנון והאזעקה להילולות שלהם זה היה בחצוצרה אבל זקני העדה חששו שמא הממשלה הטורקית תעליל שהחצוצרה זה בשביל אימוני צבא יהודי, ובכן הם אסרו אץ השימוש בחצוצרה, הצעירים התמרדו ובמה התבטא ההתמרדות? בזה שהם ירדו לטבריה וקנו שופר ובפורים כשהיה צריך להזעיק את החברים להילולה הזאת, אז יצא ____ ובמיטב יכולתו נתן תקיעה גדולה בשופר והנה ישיש אחד שהלך מבית הכנסת ושמע את התקיעה דהר לבתו ....
?: סלח לי, סלח לי, סלח לי, ...(מכוונת משהו במיקרופון)
מתתיהו: נתן תקיעה גדולה וישיש שהלך מבית הכנסת לביתו, שמע את השופר, דהר והתפרץ לביתו והתחיל לרקוד וצועק לבתו, רחל, רחל המשיח בא והיא שואלת אותו מניין לך?  מה זה כה הראה בנחמה(?) ששמעתי תקיעת שופר וזה בפורים(צוחקים כולם).
?:אתה זוכר את המילות הראשונות של שמח בחר?
מתתיהו: רק את השורה הראשונה: "שמח בחור בילדותך אדם לאבל דמה"
?: ובאיזה מנגינה היה מושר השיר הזה?
מתתיהו" זה הי בתור כמו האמנון של הסטודנטים: "שמח בחור בילדותך אדם לאבל דמה"(שר בקצב מסוים)
?: טוב אז הגיעה האמנון הזה גם ליבנאל. מה יצא? מה יצא מיבנאל? איזה סיפורי עם שנהפכו לנחלת הלל נולדו כאן ביבנאל, כלומר הצ'זבטים הכלל ארציים. אני יודעת יש שירים של ___שמואל צימרמן או דברים כאלה, אבל מה יצא מיבנאל? במה האשרתם את החיי הבידור הישראלים הארץ ישראלים?  נולד פה איזה שיר, איזה סיפור, איזה משהו ש..
מתתיהו: אני לא יודע.
?: אוקיי.

אביגדור: אני זוכר את הסוכה של החדר שהייתה שם ושאני ביליתי בה תקופה מסויימת כי כל עוד היישוב הזה לא נבנה למרות שהתגוררו שם מעט משפחות כי המשפחות התחילו לעבור עם כל רפת שנגמרה כי המתיישבים הראשונים, הם גרו ברפתות קודם, את הרפתות בנו לפני הבתים וכל רפת שנבנתה אז הייתה עוברת משפחה לגור שם, אבל הסוכה הזו של החדר היא התקיימה עד אשר כל המשפחות עברו לגור, ולמרות הגיל הצעיר ולמרות שהיו ילדים קטנטנים ממש. הם היו רצים ברגליים יחפות ובאים לסוכה הזו ויושבים ולומדים קריאה.
?: י היה מלמד?
אביגדור: אני באמת לא זוכר אותו את המלמד הראשון, אבל אני זוכר ממנו איזה הפיזודה מצוינת. השכן שלנו היה יהודי בשם צוקרמן ואצלו היה בן יותר גדול ממני בשנתיים בערך, ילד שמנמן, בריא שהייתי מקנא בו תמיד בגדלותו ובכוחו אבל הוא היה שתקן כזה, שקט באופן יוצא מהכלל ואני לא ראיתי אותו אבל במשפחה שמעתי אחרי כן שביום השישי כשבאו, אגב אז רחצו את הילדים פעם בשבוע כי לא היו מים אבל ביום שישי כשהאימא הפשיטה את הילד בשביל לרחוץ אותו, פתאום היא ראתה שעל הזרוע שלו, צלקת כזו איומה והתחילה לשאול מה זה מניין לך? אז הוא אמר: הרבי מרביץ לי כל יום על אותו המקום עד שהתהוותה צלקת כזו. בצור כזו אני זוכר את הרבי הזה. גם את השמות שלו אני לא זוכר, רק במטושטש.
?: אתה אומר שהחדר שלכם היה במקום שנקרא "חירבה טיימה" מניין השם הזה?
אביגדור: פעם שאלו ממני על כמה שמות בסביבה ופתאום התחלתי לחשוב למה קוראים לכל דבר בשם הזה ובשם אחר עד שהייתי צריך כמו שאומרים: " המלמד לומד" כששואלים את מישהו הוא צריך לענות והוא מחפש איזה תשובה. הסתכלתי על הנוף של בקעת יבנאל וראיתי אותו נוף סגור, בקעה סגורה בין ההרים מסביב רכסי הרים, היום קוראים לזה הרי יבנאל, הרי כינרת ואנחנו בזמנו קראנו לזה בשפ כללי, נפתלי, הרי שה הוא שבט נפתלי וזה נחלת שבט נפתלי כאן וחשבתי, צריך לחפש, הסתכלתי וראיתי שהנוף כולו בקעה סגורה וישנו רק מקום אחד, ערוץ צר מתחילתו ומתרחב בסופו ומגיעה לבקעת הירדן זאת אומרת בחלק המזרחי של הבקעה הזו ישנו מקום אחד צר אשר הוא פתוח וחשבתי מה קרה פה, מדוע הבקעה היא סגורה כולה ורק איזה בקע אחד כזה צר, התחלתי לחפש בשמות הערבים אולי זה ייתן איזה פתרון והנה השם הערבי אשר קוראים לנחל הזה כי היום עוברים בו מים והוא מנקז את כל מי הבקעה, נקרא ואדי פיג'אס, פיג'אס בערבית זהו בקע ועלה בדעתי שהבקעה הזו בכלל הייתה סגורה, בקעה סגורה ובתקופה הקדומה בזמן שהיה התבקעות הזו מכאן ועד אפריקה וזה שבקע גם את בקעת עמק הירדן כפי הנראה שבאותה התקופה הבקעה הזו שהיא הייתה ימה בימים קדומים, התבקעה והמים התנקזו דרך כאן לירדן ומכאן לים המלח. זוהי סברה אחת, סברה שניה חשבתי שצריך לחפש במקורות העבריים גם, ים זה אצלנו גם ים ימה מה שקוראים מים וגם שם של איזה אחד מרוחות השמים, צפון, דרום, מזרח, מערב, מערב גם ימה אצלנו כן והיות והיישוב הזה היה במערב הבקעה הזאת ייתכן שעל שם זה, זה נקרא יל. אני לא יודע בדיוק אבל שמעתי שבתלמוד זה גם כן נקרא זאת אומרת כבר בימים קדומים ידעו על חירבה טיימה זאת אומרת שזו הייתה איזה חירבה מימים קדומים. וזה לא רק נקרא חירבה טיימה מפני שכעת זה חרב אלא כפי הנרא מזמן, מזמן זהו איזה שם עתיק ימים. השם של המקום הוא יבנאל כידוע לכם וזה נמצא כבר דיברנו שאנחנו יושבים בנחלת נפתלי וגבולות נפתלי היו "מיבנאל בואכה עד לקום" ישנם כפרים פה בסביבה שאפשר לקשור את השם  הזה אליהם אבל יש מקומות יותר מוקדמים יש למשל זה מתחיל: " מדמיה אל נקב עד יבנאל" זאת אומרת שדמיה ש.. עוד קיימת עד היום המקום קיים הוא בצפון הבקעה, אל נקב, לא ידועה בדיוק איפה זה אבל יש מקום אחד השביל שהיה מוביל מהסביבה כולה, לא רק מהבקעה הזו, גם מההרים למעלה לכל הכפרים, השביל שהוביל לטבריה הוא לא חצה, הדרך הראשית הייתה הבקעה, זאת אומת הבקע הזה שאנחנו קוראים ואדי פיג'אס אבל כשרצו לקצר את הדרך וידוע, גם הערבים אולי גם היהודים הקדמונים, הזדקקו לא לעגלות כי אם לסוסים ולחמורים והיה להם שביל אשר הוביל לטבריה ושמה בראש ההר לפני שיורדים, מתחילים את המורד לטבריה היה מקום אשר לא היה בו מעבר וכפי הנראה שבשביל ליצור מעבר חצבו בסלע ושמה ישנה כמעין מקבה, וזה היה נקרא גם הערבים קראו לזה אל נקב.
?: אני הארכתי קצת בנושא הזה וזה כמובן לא לכניסה. מתי החליטו המתיישבים כאן שהם יקראו למקום היישוב שלהם בשם יבנאל או מי אלה שקראו את שמו של המקום? 
אביגדור: המתיישיבם הראשונים הם היו כולם יהודים יודעי תורה וברור שהם חישפו תכף ומיד איזה קשר היסטורי למקום הזה והם מצאו פתחו רק בשופטים ובנחלת שבט נפתלי, מצאו תכף ומיד את השם של המקום יבנאל וברור שהם ברצון קיבלו את השם העתיק חדש אשר הוא גם הולם, ג יפה גם בעל תוכן כאשר הם תלו בו הרבה תקוות כי אלוהי ישראל יעזור שתבנה לא רק יבנאל אלא הארץ כולה.
?: את יבנאל בנו בעצם שני גופים עיקריים: לי הסבירו שיבנאל נבנתה ע"י החורנים והמטולים מה האמת בסברה?
אביגדור: זו לא סברה זוהי האמת לאמיתה...
?: אני לא רוצה שזה ייאמר בשמי אני רוצה שאתה תאמר לי מי בנה את יבנאל.
אביגדור: אני חושב ששמעו שאמרת.
?: כן אבל השאלה שלי נחתכת אחר כך והיא לא קיימת.
אביגדור: בסדר. אין לי ידיעה בטכניקה הזאת.
?: אני שואלת אותך מי בנה את יבנאל, מי הקים את יבנאל?
אביגדור :את יבנאל הקימו יהודים אשר בחלקם היו כאלה שישבו מקודם בחורן וכידוע ההתיישבות בחורן לא עלתה יפה מטעמים שונים אשר לא אנחנו מדברים עליהם והחלק השני של המתיישבים היה אנשי מטולה, מה שאת אמרת אנשי מטולה? מטולה נבנתה כ-6 שנים בערך לפני יבנאל ובזמן שבנו את מטולה בצפון הרחוק שהיה ככה מקום רחוק מיישוב חיפשו אנשים היו כידוע שיק"א אחרי כן זה נהיה פיק"א אבל יק"א הייתה מיסודה של הברון אשר היא קנתה אדמות בא"י וכל רצונה היה שהם יתיישבו יצליחו ושהיישוב היהודי יילך ויגדל לא תמיד גם הרצון הטוב מתגשם כי הרבה שליחים למקום גם להצלחה וגם להאטה, בזמן שקנואת מטולה היה ידוע לאנשי הקיבוץ שיש להם מקום שם, שטח אדמה שוהא מספיק בשביל 60 מתיישבים, היות וגם הקונים הראשונים היו לא כל כך מעודכנים בחיי האץ ולא כל כך ידעו שלא כל מה שאומרים זה ממשי במציאות. בזמן שעלו 60 המתיישבים שבחלקם היו פועלים שבאו ועבדו ביהודה, ראשון לציון, רחובות, כשבאו 60 המתיישבים והתאספו למקום, התחילו ךלךק את האדמות ליחידות, התברר שיש רק לשלושים מתיישבים מקום, האדמה לא מספיקה בשביל 60 מתיישבים והיה צורך לדלל את היישוב שם, אם כי זה לא בריא אני היום מבין שעובדה לא היו יכולים אחרת להסתדר ותחילו להציע למי שרוצה להיות עוד הפעם חלוץ וללכת למקום חדש. באותה התקופה קנו את האדמות האלו של יבנאל, כפר תבור, מנחמיה, כינרת, פורייה היום. פיק"א היה לה אדמה שהיא הייתה רוצה שייתישבו והיא הציעה לאנשים מי שרוצה לעבור ממטולה הוא יקבל חלק זה נחלה ביבנאל או בכפר תבור או במנחמיה. ליבנאל באו עשר משפחות ממטולה    
?: כמה היו מהחורנים?
אביגדור: החורנים היו, בעצם החורנים היו לא רבים אבל זאת אומרת כאלו שישבו בחורן היו אולי שלוש, ארבע משפחות אבל היו כאלה שהיו להם כאילו זיקה לחורן, הם נרשמו בחוץ לארץ עוד בשביל לעלות לחורן. כשהם הגיעו לארץ כבר חורן הייתה בטלה ומבוטלת לכן הם היו בצפת, בראש פינה, בכל ציני מקומות וכאשר היה אפשר להתיישב ביבנאל, בכפר תבור ובמנחמיה אז חלק מהם כל אלו שנקראים מטולאים הם בעצם יהודם אשר התפללו בנוסח אשכנז וכל אלה שנקראו החורנים, למרות שלא כולם באו מחורן ולמרות שלא כולם אשכנזים גם כי חלק מהם היה בולגרים, הם נקראים חורנים על שם זה שהם התפללו בנוסח ספרד. ולא לחשוב שלא היו פעם מפלגות  כי גם אז עוד בהתחלת ההתיישבות כבר התפלג היישוב לנוסח אשכנז ולנוסח ספרד.
?: היו שני בתי כנסת ביבנאל?
אביגדור: לא, בית כנסת אחד, אבל עם חיכוכים, פעם גברה יד האשכנזים ופעם גברה יד הספרדים למרות שהם לא היו ספרדים.
?: אתה כבר נולדת כאן ביבנאל?
אביגדור: אני נולדתי במטולה והגעתי ליבנאל בגיל שנתיים, שנתיים וחצי בערך כי לצי שנה או יותר מזה המשפחות גרו  בטבריה, רוב המשפחות בעיקר המשפחות של המטולאים. בלהי אותה שנה שעלו ליבנאל..
?: שלהי 1901?!
אביגדור: 1901 כן, קודם כל לא היו עוד בתים להביא את המשפחות ולהשאיר אותם במטולה זה היה רחוק, חיפשו דרך ביניים, המקום הקרוב ביותר זה היה טבריה, גם שם היה אפשר להשיג דירות ולשכן את המשפחות, והייתה עוד סיבה לא כל כך משמחת שבאותה התקופה ממש פרצה מחלת החולירה וטבריה הייתה הנפגעת ביותר והיא הייתה סגורה ומסוגרת וזה גם עיכב בדה מסוימת את ההתיישבות ביבנאל באותה השנה כי אי אפשר היה להביא חומרי בניין ואי אפשר היה להתנועע, עכל אלה היו גורם מעכב ככה כמעט לשנה להתפתחות המושבה.
?: אתה זוכר מה עשו לך כדי לחסן אותך בזמן החולירה?
אבגידור: לא., לא זוכר שום דבר. אני רק זוכר כשהדירה ששכרנו בטבריה אז בשביל, היא הייתה בקומה שניה והיה צריך לרדת מדרגות, אז בשביל לרדת את המדרגות זחלתי כי לא יכולתי עוד לעלות ולרדת אז הייתי זוחל. זה מה שאני זוכר, אני גם לא זוכר את המחלה, אני יודע אותה מאחרי כן מה שסיפרו בבית.
?: אבא היה בעל איזה ניסיון חקלאי כשהוא עבר ליבנאל?
אביגדור: אבא עלה בשנת 1896 הוא עלה לארץ..
?: מניין?
אביגדור: הוא היה יהודי ליטאי מסביבות סלונן( מקום) אבל הוא גר תקופה מסוימת במוסקבה ובאותם השנים הממשלה הרוסית, ממשלת הצר היא התחילה להצר את תושבי הערים הגדולות וכל מי שלא היה לו זכות מיוחדת לשבת בערים האלו הרי הם הציק, הוא, אני למשל זוכר מהסיפורים שלו, כעת אני מבין ששמה הבתים זה רובעים וכל רובע יש לו איזה שוער והשוער הזה היה מקבל איזה מנה תשלום והוא היה תמיד מודיע מתי יהיה חיפוש, מתי יחפשו את אלה שיש להם זכויות מיוחדות אז הם היו כשהיה, על פי רוב זה היה בלילה וכשהיה ידוע שיהיה באותו לילה חיפוש היו יוצאים לרחובות, ברחוב היה מותר להתהלך באין מפריע, איש לא שאל את אף אחד, אבל אם רק התיישבת שוטר יכול היה לגשת ולשאול אותך על תעודה ובשביל להבטיח את עצמם הם היו הולכים כל הלילה, ולא רקהולכים אלא הולכים ומדברים, זה לא היה איש אחד אלא הרבה ילדים. באותו הזמן שהם דיברו אז הם העלו את הרעיון של א"י, למה להיות בגלות נתחיל לחשוב על שיבה לא"י וככה התפתח הרעיון הזה וקבוצות גדולות של יהודים אשר שוחחו לילות קשים ומרים על חיי הגולה, הם באו למסקנה הזו, עלו ונקווה שהצליחו.
?: ובכן, אני רוצה להגיע איתך לבעיות של יבנאל או לאבני דרך של יבנאל, האם היו איזה תאריכים אשר היוו מפנה בהתפתחותה של יבנאל? כלומר אם אתה חושב שאת תולדות יבנאל אפשר לסכם בשלבים שונים?  ראשית כל אני מבינה שהיה השלב שהיו כאן המתיישבים הראשונים ללא המשפחות, המשפחות היו בטבריה.
אביגדור: זה לא מפנה.         
?: זה לא שלב אתה אומר .
אביגדור: השלב הראשון היה בעצם התיישבות., באו אומנם מעטים, שלושים משפחות בסך הכל בתוך ים שומם, בתוך סביבה פראית, במקום שלא היה שלטון כמעט, כבר אמרתי מקודם שהבקעה של יבנאל, ישנו הואדי הזה ואדי פיג'אס שהוא מחבר עם עמק הירדן. בימים ההם היה מקובל, הגבול שלן הקו הירוק מה שקוראים היום זה היה הירדן, הם ידעו את הגבול נכון אבל מאלו הירדן לצד מזרח זה היה הפקרות מוחלטת, למרות שזה היה בשלטון אחד, השלטון הטורקי היה כאן והיה שם, אבל כל שודד וכל רוצח וכל גנב וכל מבריח אם הוא רק הצליח להגיע עד לירדן ולעבור מזרחה, "לת דין ולת דיין" לא היה כל חשש. בקירבת יבנאל למקומות האלה ולא רק עד לעבר הירדן היה צריך, אם הוא כבר חדר לואדי פיג'אס אז הוא כבר היה בטוח ושם היה ממש סכנת נפשות להיכנס, אם אנחנו היום מעריכים שבאו שלושים אנשים בשביל לעבוד בשביל ליצור משק בשביל לעשות הכל מחדש, מא' ועד הלאה, והנה הם נתקלים באיזה מן הפקרות כזאת שקודם כל היה שאלה של הבטחה של הנפש הרכוש ויכולת העבודה וכן הלאה, אז זה היה מעשה גדול ואני מתאר לי שהאנשים האלה הראשונים שבאו עמדה בפניהם הבעיה הזו: איך להבטיח את עצמם שיוכלו להתקיים, שיוכלו לעבוד שיוכלו לחיות שיוכלו לישון שרכושם, כי ידוע חקלאי לא יכול להיות בלי בהמות ובימים ההם עוד לא היה מקובל שפרות למשל תהיינה ברפת כל היום, בבוקר הם יצאו למרעה ובערב היו מחזירים אותם לחצרות ולרפתות אז כל זה להבטיח עמד בפניהם ככה איזה בעיה שלהתגבר עליה זה היה גדלות ועוז נפש, שיחליטו מספר קטן כזה של אנשים. נוסף על זה לא היה שום קשר לשום מקום, היום למשל ידוע ש 15-20 קילומטר לכל מקום אזעולים לאוטו וצ'ק צ'ק אתה מגיע, אז בלי דרכים ובלי כול אפשרות של קשר חוץ מחמור או סוס וברגל על פי רוב הלכו ברגל כי זה היה הכי בטוח אז זה היה מרחקים עצומים. לארגן ישוב חדש בארץ חדשה, בלי רופא בלי בית מרקחת, בלי בית ספר, בלי, בלי הכל בלי הכל מחדש ואין מנהל לשאול, המשאבים היו כל כך דלים בארץ שלא היה על מה להישען אז אני ככה עאם אני רוצה להיכנס לעורם של האנשים האלו אני אומר שזו הייתה חוויה עצומה ומרשימה. אבל לצערנו יש להגיד שרוב המתיישבים הראשונים אשר באו ליבנאל ואשר הראו רצון טוב, רצון כנה וחזק והיו אנשים צעירים ובריאים לא החזיקו מעמד בתנאים הקשים של אז וחלקם הגדול עזב את יבנאל ונשארו בתי מספר, אני חושב חמישים אחוז עזבו. אני הייתי אומר לזכותם איזה מילה, אני חושב ששיבת ציון הזו הייתה הרבה יותר קשה משיבת ציון של ימי ____ כי אז הדברים היו בכל זאת מאורגנים בצורה ממלכתית איזה שהיא והיהודים האלה שבאו לארץ באותה התקופה בסוף המאה הקודמת בתחילת המאה שלנו הם היו אנשים בודדים אשר השליכו את נפשם ממש לבלתי ידו רק מתוך איזה רצון ודחף פנימי אשר איש עוד לא יכול להעריך אותו מה הוא היה. גם שאלת הארגון הייתה כל כך בהתחלתה עד אשר לא את כל הדברים הצליחו לארגן בצורה טובה גם מפאת הדברים וגם מפאת החידוש.