זיכרונות        -   	קוסטיצקי מתתיהו 
	
זיכרונות אלו הועברו לכתב מהקלטות זקני היישוב בגליל.
ההקלטות נערכו ע"י אורי שרפמן מבית-גן(יבנאל) והם רכושו הפרטי של בלהה ואורי שרפמן.
ההקלטות נמסרו לארכיון המושבות יבנאל משמר השלושה ובית גן אשר יהיו לתועלת הציבור כולו. 

									תמלל ע"י יואב בוקשטיין
אורי: המשך הקלטה מקסטה מספר 16 מתתיהו קוסטיצקי מספר. 

מתתיהו ולכן אם אנחנו אומרים מה הם השלבים של התפתחותה של יבנאל, אני אומר, השלב הראשון הוא זה אנשים באו, עצם תביעתם, רצונם הדחף שנתן להם ועצם היאחזותם בציפורניים ממש נגד כל מה שהפריע, מה שהתנגד לתנאים האלה, אז זה היה השלה הראשון והשלב הכי מרשים, השלב השני היה,  פיק"א כשיהא ראתה שהיישוב נעשה כל כך דליל, חמישים אחוז מהמתיישבים עזבו את המום, הם התחילו לארגן מתיישבים בדרכם, אלא שצריך להיות לתנאים האלו שנוצרו, צריך להביא כבר אנשים יותר מושרשים בארץ והם חיפשו בני איכרים במושבות יהודה, בשומרון וארגנו מספר ניכר של בני איכרים אשר היה להם פחות  או יותר היה להם מושג, לא של משק פלחה אבל של חקלאות והם באו להתיישב ביבנאל.
?: איזה קבוצה הייתה זו?
מתתיהו: זה הייתה קבוצה לא מאורגנת בתחילה אבל היות והם היו מגיל אחד פחות או יותר ובאו בתנאים מסוימים, כאילו אחידים גם כן אז הם היו גם  מאורגנים מלכתחילה בקבוצות קטנות של שניים, שלושה שעבדו ביחד וביחד היוו איזה חתך של אנשים יותר צעירים מהמתיישבים הראשונים.
?: באיזה שנה הם הגיעו? 
מתתיהו: זה היה בשנת 1908, 1909, 
?: אלה הרדיקלים?
מתתיהו: לא, זה עוד היה עוד לפני הרדיקלים, יכול להיות שזה היה 1907. גם הקבוצה הזו שתלו בה כל כך הרבה תקוות בגלל התערותם במידה מסוימת בארץ, גם הם לא החזיקו מעמד בתנאי הגליל הקשה, האדמה הכבדה והתנאים הכללים שכבר הזכרנו מקודם, כל אלו היו ככה גורם אשר גם הם התפוררו ולאט, לאט עזבו את יבנאל. ושוב פעם אני בתור ילד זוכר את התקופה המרעננת כשהם באו, זוכר את התקופה העגומה כשהם עזבו, וכאילו נהייה חושך, היה חסר משהו כל כך חיוני, אבל לא על מען ישראל. התחילו לבוא מתיישבים נוספים, חלקם מחו"ל וחלקם שכבר היו בארץ, יותר צעירים, יותר מבוגרים, משפחות, בינתיים נקנתה עוד אדמה פה בסביבה ואפשר היה להגדיל את היישוב כבר לארבעים משפחות, ארבעים ושלוש משפחות והיישוב הזה, ככה החל מ-1908,9.10  עד מלחמת העולם הראשונה היישוב היה מלא על כל בתיו וכל הבתים היו מלאים וזה היה יישוב שוב פעם תוסס וחי והתחיל כבר להתארגן בצורה  מסוימת, בצורה חברותית ושוב פעם נהיה אור ושוב פעם התקוות היו גדולות ומלחמת העולם שוב פעם שלב ה...
?: אני מוכרחה, תסלח לי מר קוסטיצקי, אני מוכרחה קצת לתמצת...
מתתיהו: בבקשה, בבקשה.
?: אחרי מלחמת העולם זה כבר היה שלב נוסף.
מתתיהו: אני מוכן לוותר על זה עם מישהו..
?: יש לי איזה מילה על מלחמת העולם כבר אני חושבת שעל התקופה הזאץ אני יכולה לפסוח ומאורעות בולטים הלאה בלוח יבנאל. אחרי מלחמת העולם נעשה שקט ביבנאל
מתתיהו:  שקט אף פעם לא היה, טוב אני רוצה קצת ברשותכם, מהתחלת ההתיישבות כן. פיק"א בתור מוסד מיישב, היא ראתה
?: עוד פעם, כמו רעמים אחר כך במיקרופון.
מתתיהו: אני לא צריך את זה. 
?: פיק"א בתור מוסד..
מתתיהו?: פיק"א זאת אומרת יק"א אנחנו צריכים להגיד, כי אז זה עוד היה יק"א. יק"א בתור מוסד מיישב ראתה בסלם של המתיישבים הראשונים, שאין להם אפשרות לצאת לעבודה כי כל הלילות הם נמצאים בשמירה ובשביל להקל אליהם מצד אחד את ענייני השמירה והביטחון ומצד שני מטעמים אולי שפיק"א בכלל חשבה עליהם הרבה זהו למצוא שפה משותפת עם ערביי המקום, אז הם החליטו לקחת שומרים ערבים מן הסביבה, כמובן שאת השמירה הם.עשו ....................................... יותר יכולת........................................... את המשפחה ערבי.
?: סליחה כן.
מתתיהו: ששמו שיח עיסא, הוא היה לו חבר אנשים במשפחתו, עזי נפש שכל הסביבה כיבדה אותם בעד הסגולות האלו והיה בטחון בפקידות של יק"T שהנה הם הצליחו לפתור בעיה שהנה הם הצליחו לפתור בעיה של אדמה ושמירה והאיכרים יוכלו להתמסר לעבודה לטיפוח המשק, אבל כמו שאי אפשר להפקיד חתול על צלחת חמאה ככה קשה כפי הנראה למסור בידי אנשים שמורגלים לגנבות ושוד, גם שמירה. והם בעצמם פעלו את אותם הפעולות, גנבו ושדדו בלי מפריע, כי לא היה גם מי שיפריע להם אז. יש נכחו שהדרך הזו אינה דרך, ניסיון זה לא הצליח, חשבו לעבור לאנשים קצת יותר אירופאים שזה היה צ'רקסים, ישנו פה כפר צ'רקסים במקו, הם נראו אנשים הרבה יותר נאמנים מאשר הערבים ולקחו שומרים מאותו הכפר, ניסיון זה נכשל כישלון חרוץ עוד יותר כי הצ'רקסים בימי השלטון התורכי, הם היו מיוחסים, הסולטן התורכי נתן להם זכויות יתר בארץ והם על פי רוב עבדו לשירות המשטרה העותומאנית. לכן גם הסביבה ככה העריכה אותם, אבל זה יצר אצלם איזה רוח של גאווה מסוימת ושל עליונות שהם נפגשו עם יהודים, אנשים אירופאים שלא ראו עצמם נחותים, לא פחות מהם, אז תכף ומיד נוצר קונפליקט כזה של יחסים ובסופו של דבר זה הגיעה עד שהם רצחו יהודי אחד בביתו. כמובן שגם לפי מנהגי המקום של גאולת דם וגם לפי כל הנימוסים המקובלים, הם בעצמם כבר היו מוכרחים לברוח מכאן וגם ניסיון זה נכשל.
?: הם רצחו יבנאלי בביתו?
מתתיהו: בית גני, אבל זה לא משנה, בביתו ממש. תראי, עלתה הצעה חדשה, ייקחו יהודים שהם, קראו להם, בופלים, כפי הנראה יוצאי מרוקו ומאותה הסביבה, וחשבו, גם הם הציעו את עצמם והיו בטוחים שזה יהיה בסדר. את זה אני כבר זוכר, אני זוכר את היהודים האלה שבאו עם מכנסיים ערבים כמו הערבים בימים ההם, אבל כולם לבשו בגדי לבן צחור, זה היה פלא, שומרים ידוע שהשומר בלילה, שאלו אותם מה זה? אמרו, יחשבו אותנו לשדים ויברחו, איש לא יעיז להיכנס. גם ניסיון זה לא הצליח.
?: לא כולם חשבו אותם לשדים.
מתתיהו: לא כולם חשבו אותם לשדים, והגנבים ראו בדיוק ממרחק מסוים איפה שהם ויכלו להסתלק וככה שהשאלה הזו הייתה שאלה כאובה, אבל לא היה לה פתרון אחר מלבד להפריש חלק מאנשי המקום לשמירה, וזה במידה ניכרת הצליח, כי אנשי המקום היה אכפת להם ואשר הם ידעו כבר, הם יכלו להשתלט על המצב הזה ולשמור על המקום.
?: מי היו הגנבים? 
מתתיהו: כל ערבי היה גנב, הרבה עבודה לא היה להם וכל מי שהיה לו גם עבודה, בלילה היה יכול, תוספת פרנסה פשוט מאוד, וכבר הסברתי שפה לא היה קשה, כמה פסיעות והם כבר מעבר לים והעניין מחוסל, כבר אין את מי לחפש, אין את מי לדרוש ולכן זה משך פה בייחוד היה מה לגנוב אצל היהודים, כל חצר היה בו רפת עם הרבה פרות, אז היו הרבה פרות ככה שהיה מה שמשך אותם, כן, אחרי, בכל זאת, גם זה לא היה פתרון בגלל זה שהאנשים האלו היו צריכים לעזוב את משקם עם הם היו צריכים לשמור בלילה ובאותו הזמן הופיע בשמי הארץ "השומר". זו הייתה קבוצה של אנשים צעירים, רעננים, מסורים, אשר הם גם לא רק החדירו שמירה יעילה, גם החדירו רוח רעננה, היו יותר צעירים, היו עורכים נשפים, היה ביניהם אחד שהיה משומרי יבנאל הראשונים, עד אשר עזב את יבנאל, זה היה מאירקה חזנוביץ, אחד האנשים המפורסמים גם בשמירה וגם בחיי חברה אשר היה אהוב באופן יוצא מהכלל על כל הציבור, וכידוע סופו היה, הוא נהרג במרחביה בזמן שעלו על אדמות מרחביה. 
?: למעשה בעיות של שמירה מאותו זמן, מתי השומר הגיעה הנה?
מתתיהו: השומר זה בערך, אני מנסה להיזכר..
......?: לא חשוב.
מתתיהו: טוב היה בגליל לא פחות מהיישוב, בזמן שהתבואה ירוקה היה צריך לשמור אותה מפני רועים, בזמן שהתבואה בשלה צריך לשמור אותה מפני גנבים ושודדים פשוט והם עשו את זה בהצלחה רבה מאוד.  אני נוסף לזה אני רוצה, טוב עכשיו בנוגע ל.. קודם אני אספר על בית הספר. בימים ההם כמו שאמרתי כבר, ההתארגנות הייתה מאוד, מאוד חלשה, כל יישוב ויישוב חי את חייו הוא והתארגן במידה מסוימת במקום שלו, אבל בין יישוב ליישוב הקשר, לא היה קשר אדוק, חוץ מקשר של ידידות והיכרות ומשפחות אבל קשר חברותי ענייני אשר חייב משהו, לא היה, ואותו הדבר היה עם בתי ספר, בכל יישוב ויישוב היה בית ספר בין יותר גדול בין יותר קטן וכל בית ספר ניהל את ענייניו באופן עצמאי בהחלט. ספרים ללימודים כמעט ולא היו בדפוס, את רוב הלימודים היו מלמדים, עלים, גם לא של סטנסל אלא פשוט מעותקים, או שזה היה תרגומים של המורים בעצמם שהם תרגמו להם מספרים לועזיים. בכפר תבור או יותר נכוון לכפר תבור הגיע מורה בשם ארליך, זה היה איש דינמי מאוד והוא היה לא רק מורה אלא גם מארגן, ולא מארגן רק בשאלת בית ספר אלא היה גם בעניין ציבורי והיה איש ציבור שבכלל התערב בכל העניינים הציבוריים, והוא רצה לעשות איזה פעולה משותפת של כל בתי הספר של יבנאל
?: של הגליל.
מתתיהו: של הגליל והוא בא ליבנאל מכאן למנחמיה ולסג'רה והחליטו לעשות טיול משותף של כל ילדי הגליל התחתון, לעלות על הר תבור. המורה במנחמיה נדמה לי היה שמו שוהם, אני לא זוכר בדיוק, המורה ביבנאל באותה התקופה היה שמו אנטבי, איש חביב מאוד, יהודי שהיה מתלמידיו של אפשטין המחנך והיה בעל שער רוח. בסג'רה היה מורה בשם ויינשטן, זאת אומרת אם אני אומר מורה, זאת אומרת מנהל בית הספר כי מורים היו עוד. למרות שמורות עוד לא היו כל כך הרבה אז. כשהוחלט על הטיול הזה, אבל הוא לא היה בטוח, המורה הזה ארליך לא היה בטוח אם הוא יצא לפועל. היו קשיים, אימהות עוד לא היו רגילות לשלוח ילדים כל כך קטנים והילדים היו קטנטנים באמת, הגיל הכי גבוה היה אז בני עשר, והלכו כולם לטיול מבני שש, שבע, גם בני חמש למדו אז בבית הספר, עוד לא הייתה חלוקה כל כך, לגנים וכל זה. הוא בא ליבנאל מכאן הוא ירד למנחמיה, ארגן את המטיילים, שכרו שני עגלות, עם שני עגלונים, אני זוכר שאחד העגלונים אני זוכר אותו טוב מאוד מפני שהיה לו שן שעניין אותי, שמו היה יום טוב. העגלות האלו היו רק בשביל הבגדים, היות והיו צריכים ללון בדרך, אולי רק אוכל אם כי אוכל אכלו בכל מקום שבאו, שמה היו מתארחים, אולי למישהו שיתארגן בדרך או שיקרא משהו. בשביל לתאר לכם את המצב של הגרכים של אז אני נזכר איך שהיום טוב הזה צועק כל הדרך, אמרו לי שהדרך היא לקח ופה אני כל נוסע על סלעים ועל אבנים, איפה הלקח הזה, זאת אומרת, הכוונה שלו הייתה שהדרך חלקה ובאמת הדרך לא הייתה חלקה. באו ילדי מנחמיה, לנו פה ערב ביבנאל, מכאן למחרת בבוקר יצאנו כולנו כבר, ילדי מנחמיה, ילדי יבנאל, היה צריך לעבור את הכפר הזה שרונה ושם יצאו כל ילדי הכפר וכמו כל ילדי כפר, צחורים, לבנים, מלובשים, התחילו להתגלגל להתעלל בהם  קצת ליידות אבנים..
?: שרונה היה כפר ערבי?
מתתיהו: כן, זה היה בדיוק על אם הדרך. הארליך הזה הוא היה איש בעל קומה, הוא יצא ככה לפני התלמידים והתחיל לצעוק, ערבית הוא לא ידע טוב אז הוא רצה להגיד להם, סגרו את הפה, זאת אומרת שלא יצעקו ולא יצרחו, אז הוא במקום זה צעק, סגר אל באב, זאת אומרת, סגור את הדלת, כי הוא אמר מה שהוא ידע, הוא לא היה אשם, אבל מאיש קומה כזה הם כולם נבהלו וברחו ואנחנו עברנו בשלום את הדרך, הגענו לכפר תבור ושוב פעם לנו ובכפר תבור למחרת השכם, השכם עלינו את כפר תבור, לעלות את ההר זה היה, לילדים הרזים זה היה קל אבל לילדים הקצת שמנים וקצות שמנות, להם היה קשה, גן למורים, גם למורות. בכל אופן הגיעו לראש ההר ללא דרך, ללא שביל לפי ראיית העין, עלינו על ראש ההר ושם המנזרים פתאום, נתקלנו במנזרים וכמרים, דברים שלא הכרנו, שלא שמענו שלא ידענו מהם קודם, כל זה היה מוזר אבל דבר אחד היה שמה כל כך יפה, הנוף, היה נוף נהדר והמים שהם הגישו מהמנזרים הגישו לנו מים לשתייה, מים קרים כמו מי שלג עם קרח, זה היה בחום הקיץ, הסתכלנו, ראינו, הסבירו המורים, את הסביבה את הכל ולבסוף ערכו מפקד, העמידו אותנו בשתי שורות, אז לא ידעו יותר משתי שורות, רק צמדים, ונעמדה שורה ארוכה כי ברוך השם כל המשפחות היו ברוכות ילדים, הילדים היו מרובים. העמידו אותנו בשורה והמורה שלנו, מורה של יבנאל, אנטבי, נעמד ככה באמצע ובכל רם הוא שואל, ילדים, מי מכם יכול להסביר לי מה מרגיש הר תבור ברגע זה? אני מוכרח להגיד שרעד עבר, לפחות לי אני חושב שגם לאחרים, פתאום להסביר מה הר תבור, מה הר מה הוא מסביר לך, כולנו היינו נדהמים כאילו מוכי הלם, הוא לא חיכה הרבה ואומר, הר תבור היום שומע אחרי 2000 שנה את השפה העברית ואת הדהוד רגלי גיבורי ישראל, מאז ועד היום זה מהדהד באוזניי. זאתי נוסחה שזה היה בשנת שבע, שמונה, בערך לא בדיוק מאה אחוז אבל בין שבע, שמונה, 
?:  לא רק הילדים עברו, היא התכבדה בתואר, אם מושבות הגליל התחתון, בזכות מה? 
מתתיהו: נכון שיבנאל התכבדה בשם הזה והיא הייתה ראויה לשם הזה לפי דעתי., אם כי היא לא הראשונה שנבנתה בגליל התחתון, המושב הראשונה שנבנתה בגליל התחתון זו הייתה סג'רה. סג'רה הייתה שנתיים או שלוש לפני שבנו את יבנאל אבל היא נקראה על שם זה מכמה טעמים, הטעם האחד זה שהיא הייתה המרכז של מושבות הגליל התחתון, לצד מזרח היו המושבה כינרת, דגניה, לצד דרום הייתה המושבה מנחמיה, לצד מערב המושבה כפר תבור, סג'רה אילניה כיום מצד צפון מצפה. כה שיבנאל מטעמים טופוגרפים גרידא היא הייתה במרכז ולכן היא זה היה היישוב המרכזי. נוסף לכך זה היה היישוב היותר גדול מבחינת אוכלוסייה מכל מושבות יישובי הגליל התחתון. ביבנאל התחילה משלוישם משפחות והגיעה התקופה ההיא אפילו...
?: ההיא זה בשנת?
מתתיהו: עד מלחמת העולם הראשונה, שנת 13, 14 הזה היה יישוב שהיו בו חמישים, שישים משפחות, נוסף לזה, בית גן השכנה אשר היא מרחק של פחות מקילומטר גם כן הייתה מיושבת על ידי כ-30 משפחות ויחד זה היווה מרכז של שמונים משפחות, נוסף אליהם כל הפועלים, עובדים, עובדים ציבור וכן הלאה, ככה שזה היה מרכז ציבורי גדול. אם אני אומר אז זאת אומרת בימים ההם של חוסר ארגון, היה הכרחי להישען על כל אחד על מישהו יותר חזק. אם קרה איזה מקרה באחד הישובים אז  ___ מכל אותה הסביבה יכול היה להתעזר באנשי יבנאל לעזרה ממשית.
?: דוגמא?
מתתיהו: נניח שבאחד המקומות התנפלו שודדים, קרה מקרה רצח, קרה מקרה שוד, תמיד היה אפשר להפריש חלק מאנשי יבנאל שהם יבואו לעזרה לאחד המושבות ובדרך כלל סיגלו להם קצת היהודים גם, ממנהגי המקום אני אומר, שלכל קריאת עזרה נהנו בחפץ לב, יש זמן אין זמן, יש אנשים, אין אנשים, תמיד נחלצו לעזור לזולת, זה מבחינה אחת. היות וזה היה המקום המרכזי, היה בו הרופא היחידי שהיה בכל הגליל התחתון והוא גר ביבנאל אז במילא גם נזדקקו אליו, מחוץ לזה שהוא ביקר בנקודות האחרות, הרי לכל מקרה דחוף נזדקקו אליו והיו מוכרחים לבוא ליבנאל, לכן אותם הפעמים, זה היה, קראו ליבנאל, אם המושות, ואני חושב שאז גם התברכו רבים מכל יישובי הסביבה להידמות מבחינה מסוימת, כי כאן אפשר היה לעשות אירועי תרבות עד כמה שאפשר היה לאנשי מקום בלבד לעשות, פה היו חיי חברה יותר מפותחים, פה הייתה גם איזה תסיסה יותר, של נוער וכן הלאה וזה אשר נתן את הזכות ליבנאל להיקרא על שם זה.
?: ממתי אתם התחלתם להרגיש שיבנאל דועכת קצת?
מתתיהו: זוהי האמת המרה, לכם אני אומר, אנחנו צריכים לשקול..
?: אני אולי אשאל אותך אחרת, יבנאל שהייתה למופת.... 
מתתיהו: תשאלי ככה, יבנאל שהתפתחה והייתה מרכז..
?: מתי חדלה יבנאל להיות מרכז?
מתתיהו: יבנאל הפסיקה להיות מרכז, לאט, לאט הייתי אומר, לא בבת אחת היא ירדה מגדולתה, גם מטעם זה שהיא נהפכה על התואר וגם על המעשה שיש במרכז אבל מסיבות בלתי תלוית ביישונ הזה ובאנשיו חדל המקום להיות מרכז כמו שהיה עד קום המדינה, כי עד קום המדינה כמו שאמרתי כבר מקודם חפשו אשנים משענת ויכלו למצוא את זה במרכז יותר גדול שבו יכלו למצא את השירותים המתאימים, גם את בתי הארגון אשר הוא התפתח אחרי מלחמת העולם ראשונה התפתח בצעדים הרבה יותר יציבים, התארגן כאן יישוב כל הגליל התחתון במסגרת של התאחדות איכרי הגליל התחתון, התהווה כאן המרכז לקופרציה של הגליל התחתון. פה הייתה איזה תעשייה קטנה אשר גם היא הייתה כמו מרכז לכל היישובים פה.  
?: תעשייה של מה?
מתתיהו: כל מיני ירקות, שימורים, וכן הלאה.בזמן מלחמת השחרור המרכז הזה יבנאל היווה מבחינת גודלו המספרי ביחס לאחרים ומבחינת כושרו האנושי הייתי אומר גם למשענת לכל הישובים וזה חייב את הישובים להיות תלויים במרכז הזה. אחרי מלחמת השחרור ועם קום המדינה ועם הכנס היישוב לפסים חדשים, פסי התארגנות חדשים, פסי אפשרויות, ביטחון אחרים, הוא קשר את גורלו עם מרכזים הרבה יותר גדולים כבר, הוא קשר את גורלו גם עם הסידורים אשר המדינה הציבה לכל מקום ומקום. בנוסף לזה הגליל התחתון שהיה במלחמת השחרור כל כך מלוכד ומאוחד למטרה אחת ומסוימת,להתגבר ולעבור את כל מכשולי הזמן, אחרי מלחמת השחרור ועם קום המדינה הוא אט, אט גם להתפורר. מושבות הגליל התחתון עוד נשארו תקופה מסוימת מאורגנות בהתאחדות איכרי הגליל התחתון אבל יתר היישוביים בסביבה מטעמים אולי לא רציונלים אפילו, רק מטעמים פוליטיים הייתי אומר, הם יצרו להם ארגון אחר הייתי אומר, נוסף אל ארגון איכרי הגליל התחתון וקם ארגון של "ארגון הגליל התחתון" מושבו היום בטבריה, מרכזו בטבריה, אשר מאגד בתוכו,שוב פעם את היישובים החקלאים האלו אבל לא במסגרת שנקראת איכרי הגליל התחתון כי ארגון הגליל התחתון, שם הרבה יותר כולל עם כי המעשים למעשה וכל הדאגה היא לא שונה בהרבה.
?:  מי מסונף לארגון הזה?
מתתיהו: רוב המושבים שבסביבה ורוב המושבים שקמו אחרי קום המדינה בגליל התחתון.
?: זה גוף ממלכתי?
מתתיהו: לא, זה ארגון מקומי, אבל הוא מסונף לארגוני המושבים..
?: תנועה.
מתתיהו: לתנועת המושבים ככה שמטעמים מסוימים היה להם יותר נוח לפרוש מהארגון הקודם שהיו מאוחדים בו, אומנם לא לכל אורך הדרך אבל בהרבה שטחים, ועברו לארגון האחר שהוא כפי הנראה מספק יותר את הדרישות של אותו המקום.   
?: האם אין עוד גורם אח דל שקיעה של יבנאל וזה גורם הגיל, שמיידי יבנאל, אנשים שהיו הרוח החיה במקום הזה, פשוט התבגרו. 
מתתיהו: אני חושב שזה לא הסיבה בדיוק, כי למעשה יבנאל מבחינה מספרית גדלה, יבנאל שהייתה אם אמרנו כבר שבימי השיא היו שמה חמישים, שישים,שבעים משפחות, הרי כיום יש כ-300, 400 משפחות, נמצאות כאן, מבחינה זו המצב היה צריך להיות הרבה יותר טוב, אבל יש פה כמה דברים אשר הם גרמו לירידה הזו אם לקרוא חזה בשמו הלא יפה. אחת, שהמשפחות שגדלו והתרבו בסביבה הזו הם היו על רקע של קיבוץ גלויות ולא על רקע מקצועי חקלאי, בזמנו רבי היישוב כאן, חשבו שאם יהודים אחרי השואה, אחרי המלחמה הנוראה הזו
 באים ומתדפקים על שערי הארץ יש לפתוח להם את השערים הקיימים, את המוסדות הקיימים, יש לתת להם את כל השירותים, את כל ההקלות ואת כל האפשרויות ובמילא הם יסגלו לעצמם גם רוח כפרית או חקלאית והרי ע"י כך גם יגדילו את היישוב החקלאי ובסופו של דבר.. תכף עוד בשנת, אני חושב 48, 49 עם בוא העולים הראשונים לארץ והכינם להתאסף במחנות העולים בפרדס חנה ובסביבות השפלה שם, התאספו כאן ביבנאל האנשים שראו את עצמם כאילו דואגים ליישוב או לא כאילו, באמת שדאגו ליישוב, רצו גם בהתפתחותו ורצו גם להיות שותפים לקליטת עלייה, בחרו איזה משלחת קטנה, גם אני הייתי מביניהם ונסעו לבתי העולים על מנת לראות את האפשרויות ולעזור ב.. כי יבנאל יש לה איזה מסורת לעזרה של פליטים עוד מימי העקירה של תל אביב ויפו אז הם ראו עצמם כאילו שותפים ואחראים לעניין הכללי הזה. אני זוכר שבאנו לבתי העולים בפרדס חנה ושמה הפגישו אותנו עם העולים אבל כולם היו עם המזוודות לא שאל אפילו ללכת לגליל התחתון, איפה זה? מי ידע בכלל איפה זה יבנאל, וקשה היה להסביר, לך תסביר לאיש שיודע על יפו ש... אבל אחרי איזה תקופה כשהעלייה הייתה גדולה וזרמה בכל עוזה  ובתי העולים מלאו אדם, חיפשה מחלקת הקליטה מקומות נוספים. היות והיה ידוע...
?: אדון קוסטיצקי אני מוכרחה לצמצם את זה. גורם אחד, אני רוצה את הגורמים ששיכים ליבנאל כרגע, גורם אחד זה היה עלייה לא סלקטיבית.
מתתיהו: בסדר, אני, מחלקת הקליטה, אני תכף גומר את זה. מחלקת הקליטה פנתה ליבנאל ופה בנו מלכתחילה בית עולים אחד, אחרי כן היה צר המקום ובנו עוד אחד וחלק גדול מהעולים האלו היה מתאים והביע גם את רצונו להתיישב במקום. בנו להם שיכונים, הושיבו אותם בשיכונים האלו, בנוסף על זה שהיו בבתי העולים וגם הפרישו להם קרקעות להתיישבות, כל אחד קיבל שטח קרקע, אומנם לא גדול אבל זה היה מספיק בשביל התחלה. היו ביניהם אנשים נפלאים, מדהימים, גם ברוח וגם בכושר וגם התאימו את עצמם לחיי החברה כאן. וזה היה מכל העדות, לאו דווקא מעדה אחת, אבל לצערנו כמו כל התיישבות חדשה, סובלת מקשיי הסתגלות גם העולים האלו לא הסתגלו ברובם ועזבו את המקום. אני יודע על הרבה עולים ש, היות ואני טיפלתי בהם, שהעברתי אותם מכאן ליישובי הנגב והם היום שם מתיישבים מוצלחים עד מאוד, ביבנאל הם לא הצליחו, מה הייתה הסיבה שצריך לחכות איזה תקופת מעבר ולא הייתה להם סבלנות ואם ברגע הראשון נדמה להם שלא והייתה אפשרות ללכת למקום אחר אז עזבו את המקום. רוב המשפחות שנשארו כאן והתיישבו באותם השיכונים, מה שהיו מוכנים להתיישבות סלקטיבית כאילו בשביל חקלאות, הם כיום מתיישבים שאין להם אותה הזיקה של חלוציות לחקלאות, אם כי הם אנשים מצליחים, מתפרנסים, עובדים אבל מחקלאות עדיין זה רחוק ולכן היישוב הזה נעשה במשך הזמן יישוב גדול אבל לא יישוב חקלאי, והוא גם אם הוא לא יישוב חקלאי אז הוא נעשה יישוב בעל דו צרכים הייתי אומר, מצד אחד תמיכת העניין החקלאי והרוח החקלאית והשאיפה החקלאית ומצד שני ישוב שהוא דואג רק בתור יישוב לענייניו, כן, ועל ידי כך התהווה כאילו שוב פעם שני ישובים, ישוב אחד חקלאי בעל מסורת חקלאית אשר יש לו דרישות מיוחדות ויישוב שני אשרי הוא אינו יישוב חקלאי כשכל פרנסתו היא על שכיר יום או שכיר חודש או מקצוע אבל אין לו שום עניין עם החקלאות והתפתחותה. אלה הם הסיבות העיקריות לפי דעתי..
?: אתה מנית רק סיבה אחת מר קוסטיצקי והיא בקשר לעלייה. האם בלי עלייה אפילו במחוץ, יבנאל לא הייתה יכולה להתנהל יותר בעזרת הדור הצעיר שלה? 
מתתיהו: אני מצטער להגיד שהתיישבות הסוכנותית כמו שקוראים לה, זאת אומרת ההתיישבות שלאחר המלחמה שהיא כולה עברה לידיים לאומיות ואשר היה צריך לקוות מהם באמת הרבה יותר גישה    

      

מתתיהו: ליברלית הייתי אומר, ברצון חזק ליישובים הקיימים ואולי זה מהסיבה הזו שבדרך כלל בארץ מתקשים עוד למצוא חקלאים גם למקומות שישנם, אנחנו יודעים שלא רק אחרי מלחמת ששת הימים אלא גם לפני מלחמת ששת הימים היו עוד הרבה מקומות שהסוכנות לא הצליחה לספק לשם מתיישבים ולכן אולי גם כמו שאומרים, עבודה קשה ו__ יהודה לא התפנו לחשוב על היישובים הקיימים ועל הדחיפה להתפתחותם. לכן איש לא טיפל ביישובים האלו וזה לא רק יבנאל זה כל יישובי הגליל אשר הם רחוקים ממרכזים שמתפתחים כבר בכוחות עצמם שהם גוש שלג שהןלך ןגדל רק ע"י התנופה של הרוח הכי קלה, זה עוד לא יכו להיעשות בישובים כמו יישובי הגליל התחתון כי הם ישובים שעוד צריכים דחיפה ממשית ועזרה ממשית וגם הייתי אומר מבחינה רעיונית זה צריך להיות חדור בתוך אותם אנשים שפועלים בשטח זה שיש עוד מה לעשות למען היישובים האלה ושאין לעזוב אותם לכוחות עצמם. בנוסף לכך אני מוכרח להגיד יש עוד סיבה, האפשרויות הגדולות לכל מיני אנשים בארץ למלא תפקידים ותפקידים שנחשבים לכל אחד לפחות כלפי עצמו, שאם הוא ממלא תפקיד מרכזי ותפקיד אחראי, תפקיד מעניין זה בוודאי הוציא הרבה, הרבה כוחות טובים ביבנאל והעביר אותם למקומות אחרים בארץ, אז יש לפעמים שאני מתנחם, לפחות אותם אלו המוכשרים ובעלי הידע הם בשטחים אחרים ובמקומות אחרים נתנו את העזרה המקסימלית מה שיכלו לתת ואנחנו נהייה מוכרחים לחכות עוד איזה תקופה עד אשר יקום שוב פעם דור חדש אשר ____ ____-וייתן תנופה יותר חזקה ולעלות את היישוב ולהביא אותו למקומו הראשון 

זיכרונות        -   	מרים צימרמן	

זיכרונות אלו הועברו לכתב מהקלטות זקני היישוב בגליל.
ההקלטות נערכו ע"י אורי שרפמן מבית-גן(יבנאל) והם רכושו הפרטי של בלהה ואורי שרפמן.
ההקלטות נמסרו לארכיון המושבות יבנאל משמר השלושה ובית גן אשר יהיו לתועלת הציבור כולו. 

									תמלל ע"י יואב בוקשטיין

?: גברת צימרמן, מתי הגעת בעצם ליבנאל?
מרים: אני בשנת 18 הגעתי ליבנאל, בשנת 18 הגעתי הנה בת 4.
?: מניין?
מרים: אני הגעתי מתל אביב, מנווה צדק, דרך ראשון פינה, הייתי גננת בראש פינה איזה כמה שנים אבל כל רצוני היה להתגלגל למושבה חקלאית והגעתי ליבנאל, מדוע היה רצוני כל כך כביר לחקלאות , אני בת נווה צדק, דור שלישי בארץ, אני אומר לך, אני ילידת נווה צדק וגרנו על יד שכונה גרמנית רק פסי הרכבת הבדילו בינינו והשכנה שלנו הייתה שכונה כרגיל אצל היהודים, רחוב צר ואפילו בלי ביוב וממנו פרחו גינות כל כך יפות, בתים עם מטפסים, פרחים וכל זה משך, משך,= פעם ניגשתי לשכונה הזאת לראות רק, להשביע במים את הפרחים, והנה יצאה גרמניה אחת ואומרת לי, ( בגרמנית) ואני רק נדהמתי, לא ידעתי מה לעשות, רק לקחתי אבן וזרקתי לעומתה, הייתי ילדה. אבל אז אחר כך בשובי חשבתי שהיא צודקת, שהגרמנייה הזאת צודקת, היות ואצלנו אין פרח בכל השכונה, אין פרח, ואין דשא ואין ירק ואין עץ והם כולם פריחה יפה כזו אז חשבתי בלבי, הייתי ילדה אבל חשבתי בלבי, אני אגדל ואני אגדל פרחים, והתגלגלתי והייתי לגננת ובינתיים בתל אביבי, הגן הראשון בתל אביב אני עבדתי בו, זה היה בין שכונת תימנים לתל אביב הראשונה, אבל כל פעם המשכתי למושבה, באתי לראש פינה וזה אותו הדבר כמו אצל כל היהודים. אני המשכתי לגליל, שמעתי את כולם קוראים לגליל, גליל, השומר, נמשכתי גלילה והתגלגלתי כן, התגלגלתי הנה אבל פה היה המצב קשה שלא היה אפילו מים לשתייה ובכל זאת ניסיתי עשרה שתילים על יד הבית ___ את רצוני, את שאיפתי ושבתי שאני ישקה אותם במי הכלים של המטבח אבל עבר ראש המושבה וראה את השתילים הוא עקר אותם בידיו( צוחקת) הוא אומנם צדק מפני שלא היו מים לשתייה אפילו ולא היה מה לעשות, עברו שנים לא רבות, בעלי מסר את כל כוחותיו, להגדיל את כמות המים והוא חפר את הבאר הראשונה פה והוא קרה לה בשם עלי באר, כלומר שיעלו מים, עלו מים ואז עניתי עשיתי לי גינה יפה, גינה עם סוכה, מלאה פרחים, זה הגיעה לי, השבעתי את שאיפתי, הרוויתי את שאיפתי. נו, בינתיים השתלבתי גם במשק וגם גידלתי ירקות...
?: למדת בסמינר לגננות?
מרים: לא, בימים האם לא גמרו סמינר וגם לא היה סמינר  אבל הייתה גננת ראשית שהיא למדה בברילין דווקא, שרה אפשטיין והיא טיפלה או הדריכה ואני עבדתי אצלה שנתיים ואח"כ נתנו לי איכשהו.
?: ואז כשהיית גננת עצמאית שמת את פעמייך לראש פינה?
מרים: כן, שמתי למושבה את פניי, כן לראש פינה.
?: מראש פינה איך הגעת ליבנאל?
מרים: התגלגלתי ככה, אני שמעתי פעם את הגליל התחתון אז דיברו עליו הרבה,שאבתיגם מזה והייתי כבר בחורה והיו לי כבר קשרים עם אנשים מהגליל.
?: באת כדי להיות כאן גננת?
מרים: לא, אני עזבתי את העבודה בראש פינה ורציתי להיות חקלאית ואני השתלבתי בעבודה החקלאית, גידלתי ירקות, גידלתי פרות ועגלים, וחלבתי וניהלתי כמעט את כל המשק, בעךי אומנם עבד בשדות בזמן הראשון אבל אחר כך הוא היה לעסקן ציבורי והיה עסוק. אני ניהלתי את המשק, אז באו פועלים, אנשים חלוצים, חלוצים באו לארץ והיו באים לעבוד איתנו ולחיות איתנו, היו תמיד בבית הזה.
?: כאן מדובר על מה שקרה אחרי מלחמת העולם הראשונה?
מרים: כן, בזמן 1918 אני באתי, אחרי מלחמת העולם הראשונה. 
?: מה אמרו במשפחתך כשאת החלטת להיות חקלאית?!
מרים: לא הייתה לי כבר משפחה, אבי כבר לא היה והייתה לי משפחה שהייתי צריכה עוד לדאוג לה ואימי לא הייתה נגדי, להפך היא התקשרה למשפחה שאני אהבתי, הם אהבו אותם ואני אהבתי אותם וזהו.
?: גברת צימרמן כשאת הגעת ליבנאל, מה מצאת כאן?
מרים: מצאתי מסביבי, סביב עוד גרו הערבים, על ההרים פה ועל ההרים שם ובעלי כשהיה יוצא לעבודת השדה, בערב חיכינו בכיליון עיניים לשובם, בעלי ואחיו, היה לו פה אח, הם היו שותפים, ככה הייתה דאגה ביטחונית גדולה פה במקום. היינו בודדים וחוסר ידיעה בחקלאות גם כן, למדנו מהערבים את החריש, בעלי למד את החריש עד שלמד לרתום את הזה אבל הוא נכנס לעבודה ואני השתלבתי במשק, גידלתי עופות ופרות.
?: כשאת...
מרים: החלוצים היו באים וגם הם משתלבים בעבודה, היה שטח נעים, הפועלים ואנחנו וכולנו והיה לנו, היה לנו צורך נפשי בעבודה הזאת, התקשרנו לעבודה, לחקלאות והיה בזה, רוממות לב ונפש אני מצאתי בזה סיפוק רב. 
?: איך היו היחסים בין המתיישבים חדשים כמותך לבין תושבי יבנאל הראשונים?  
מרים: היחסים היו טובים, הם חידדו..אבל בעלי בא אחר כך לאחי ואחיו בא עם קבוצה גדולה מתקדמים היו קוראים להם מתקדמים אבל הם תכף תפסו את המקום והשתדלו לשפר, הזקנים היו ביחסים טובים מאוד אתם.
?: גברת צימרמן יש לי שאלה שהיא אולי קצת חורגת, מהאגדות העם המעטות שהתפתחו בארץ, יש ביבנאל שם אחד שכולם זוכרים אותו וכולם מכירים אותו וזה השם צימרמן, אצל צימרמן היו מפלחים עופות בלול, אצל צימרמן היו שולפים מנסרות מהעצים , זהו שמכם. איך זה קרה שדווקא שמכם כן נכנס לשירים? 
מרים: בעלי היה עסקן ציבורי והוא השתלט גם על כל המושבות פה, כלומר לא השתלט אבל היה לו קשרים עם כל המושבות של הגליל והם כולם היו מאוחדים ואז באו בחורים צעירים ורצו לבנות להם איזה בניין, ביקשו ממנו כסף, 5 לירות. 5 לירות אז זה היה המון כסף והם שמחו והם סידרו להם, בחורים צעירים מכפר תבור חיברו להם שירים על צימרמן.
?: איך אתם קיבלתם את זה בבית.
מרים: בעלי צחק, הוא שמע את זה בואדי הוא ישב ושמע וצחק. 
?: כשאת מסתכלת היום לאחור גברת צימרמן ומנסה לראות את תולדות יבנאל והתפתחותה, מתי היה השיא בחייה של יבנאל? ומתי הייתה תקופה מעניית ביותר במושבה?
מרים: בזמן שמצאו מים, כאשר מצאו מים אז התחילו לגדל ירקות, מלפפונים בייחוד, נקבעה פה עונה של מלפפונים והתחילו הצעירים להשקות, לדאוג, באו גם חלוצים והשומר היה, הייתה תקופה מעניינת מאוד.
?: עד מתי?
מרים: עד, אני לא יוכל להגדיר בדיוק, עד לפני 20 שנה זה היה. אח"כ גדלו הבנים והם כעת עובדים במושבה משתדלים לשפר את העבודה החקלאית, החקלאות נכנסה לשלב אחר, קודם אנחנו היינו רק בפלחה, והם חורשים עכשיו הצעירים הגדילו והשנה גם שתלו מלפפונים, לא מלפפונים, פלפל, מלפפונים כבר הרבה שנים שעושים. 
?: מה היום מעניין אותך ביבנאל?
מרים: מעניין אותי כל מה שנעשה בחקלאות וכל מה שמתקדם.

אורי: גמר ההקלטה של מרים צימרמן והתחלת ההקלטה של חיים קרמר המשך להקלטה מקסטה מספר שמונה עשרה. 
 
חיים: לפני מלחמת השחרור.
?:  אני לא מבינה מה שאתה אומר, הם לא התערו כאן? הם לא חיים חיי חברה מלאים עם אנשי המקום?
חיים: בתחילה זה היה עניין מעברה, ומעברה זה לא אנשים שטיפלו בהם, שדאגו להם שיהיה להם, שהדיור יהיה בסדר, שהכל יהיה בסדר שהשירותים יהיו בסדר,אבל להגיד שבהתחלה הם חיו חיי חברה זה מוגזם להגיד זה לא היה. עכשיו, עם השנים לאט, לאט, הרב אנשים שגרו שם רכשו דירות ובתים במושבה, בבית הספר הילדים הולכים יחד, יושבים בישיבות של הורים וועדי הורים בבתי ספר יחד, הולכים לקולנוע יחד ויש גם מסיבות הולכים יחד, מסיבות של ההסתדרות במקום וכל מיני אירועים חברתיים ואז זה כבר יותר, בתחילה זה עוד לא היה, בגלל הבדלים של שפות של מנהגים. 
?: זה כבר טוב, זה כבר מצב שהוא משביע רצון? אני רוצה להבין האם זה לא הייתה מלכתחילה שגיאה שאנשים שאופיים או שלא היו מוכנים להיות חקלאים, הושיבו אותם במושבה חקלאית?
חיים: זה לא הייתה שגיאה, אילו היו דואגים למקורות פרנסה אני חושב שזה לא היה שגיאה, הבעיה היא שאותם אלה שגרים כאן רואים את זה רק כמקום מגורים ולכן לא מעניין אותם כל הבעיות החקלאיות שיש במקום, לא מעניינות אותם. אילו הם היו גרים במקום והיה להם מקורות פרנסה, למשל, יש פה פרדס גדול, אילו היה כאן בית אריזה, ואותם אנשים היו עובדים בבית האריזה הזה, זה היה הרבה יותר קושר אותם לעניינים שלנו פה. 
?: הם נשארו זרים במושבה? 
חיים: זרים לא הייתי אומר, זה לא ייתכן שאנשים יהיו במקום 20 שנה ויישארו זרים אבל יש דברים שמעניינים אותם ולא מעניינים אותנו ולהפך, אותם לא מעניין בכלל שום דבר בענייני חקלאות, אם יושבים היום במועצה ויש להם שם נציגים אז אתם בענייני חקלאות בכלל לא מעניין אותם, לא מתייחסים לזה כי זה לא מעניין אותם, ואילו הם היו אותם אנשים גן עובדים כאן בענפים חקלאים ויש לזה מקום, אז בלי ספק שזה יותר קושר אותם ויותר מעניים אותם.
?: האם אנשי יבנאל לא יכולים להציע להם עבודות חקלאיות או השתלבות בחיים החקלאים של יבנאל?
חיים: יש כמה מהם מאותם אנשים שהגיעו שהם נהיו חקלאים פה במקום, כאלה שנכנסו למושב ולבתים  ולמשקים עזובים במשמר השלושה ונכנסו למושב, למושב סמדר וביבנאל עצמה יש כאלה שהיו חקלאים ואתם השפה היא ברורה ופשוטה ומובנת. אבל אותם אנשים שלא עובדים בחקלאות, שאין להם שום קשר לזה שאין מה להציע להם כי זה לא מעניים אותם.
?: במה אתה רואה את הפתרון?
חיים: לדעתי הפתרון שיבנאל צריכה לשאוף אליו הוא לא שאותם אנשים שחיים כאן ייסעו לעבוד במקום אחר, וכאן אנחנו ניסינו בכל מיני הזדמנויות ודווקא הסתכלנו לכיוון מסוים, אנחנו שאפנו בשעתו  שיבנו כאן בית אריזה גדול של פרי הדר שהוא היה משרת גם פרי הדר וגם גידולי הייצוא שמגדלים, זה פתרון, אומנם לא מלא אבל יכול לשמש פתרון ל-50 אחוז לאנשים שעובדים בחוץ. ___ יש לנו פתרונות לכל אותם האחרים.
?: מדוע זה לא קם? 
חיים: בגלל חוסר של עורף, זה עוד דבר שמקודם אמרתי, אין לנו עורף כלכלי, אין לנו, יש לנו צורך אבל אנחנו לא נענים כל כך מהר.
?: למי אתם פונים בשביל צורך?
חיים: יש שני מוסדות שאנחנו יכולים לפנות אליהם בכלל, אני מדבר, להוציא מהכלל את משרד החקלאות שהוא כתובת ברורה לנו, אבל כשמדברים על סיוע, לעזור בתוכניות אז שתי כתובתו, יש ארגוני החקלאים של ההסתדרות ויש התאחדות האיכרים, תראי, אני יודע שהיום יש קשר אדוק למדי בין יבנאל להתאחדות האיכרים והם מנסים כמיטב יכולתם לעזור במה שרק אפשר, אני לא יודע אם זה מספיק אני לא יודע אם זה הכל אבל הם עושים כמיטב יכולתם. אלה הם שתי הגופים למעשה שאנו פונים בשעת הצורך, חוץ כאמור ממשרד החקלאות.
?: ואל ההסתדרות אתם פונים?
חיים: אנחנו פונים גם להסתדרות ויש כאן פרדס בחיסכון שנעשה בשעתו כסיוע למשקי עזר, היו כל מיני תוכניות אבל בדרך כלל כל המוסדות ההסתדרותיים לא צליחו בצורה יסודית לפתור בעיות שיעלמו, מי שמנסה יותר ומצליח יותר קצת זה התאחדות האיכרים. 
?: תראה חים, בבית לעצמו, לכל אחד מהיבנאילים לא רע, זה אולי שמדרבן אותו לשמור על פרטנות הזאת של חקלאי פרטי, כלומר  תשמעו, אף אחד לא צריך להכתיב לי, אני יעשה מה שאני רוצה, כשאני מעוניין לנסות גידול חדש, אני מנסה את זה על חשבוני, בחלקה שלי, זה לא עסקו של אף אחד, שלא יגידו לי מה כן לגדל ומה לא לגדל ואיך לגדל. אבל כשאתה עושה אח"כ את החשבון הכולל של המושבה ויבנאל היא עדיין מושבה לפי צורתה, אתה רואה שיש מקומות ישוב בארץ שהגיעו ליותר מאשר יבנאל הגיעה וזה אולי במחיר הבדלנות שאתם לא רוצים לוותר עליה?!
חיים: אני לא רואה היום איך אפשר לוותר על הבדלנות הזאת, באיזה צורה?
?: להפוך למושב עובדים!
חיים: להפוך למושב עובדים? בדרך כלל  מושב עובדים מושתת על יסודות אחרים, הבסיס של המושב והקרקע והמים זה אדמת לאום ושמה לכל אחד יש יחידה שהוא מקבל אותה מהמושב פחות או יותר לפי תוכנית גידולים וכן הלאה, כאן אצלנו זה אדמה פרטית ואני לא יכול לקחת אדמה שיש לו ולתת למישהו אחר אפילו אם אני ירצה ואני לא רוצה בזה, יש לזה בעיות, בהחלט, יש הרבה משקים שהם לא פעילים, יש הרבה משקים שאנשים כבר לא גרים כאן והאדמה שלהם נמצאת כאן, אז זה דבר לא טוב אבל יחד עם זה, זה נותן פתח לבנים שבאים, שיש להם מה לעשות, וזה מה שמושך אותם לחזור לכאן. אז יש בזה רע ויש בזה טוב, אני יודע למשל, תיקחי בכפר יהושוע, כפר יהושוע יש ככה וככה משקים ומה עושים כל הבנים שבאים חזרה מהארץ, אז אני יודע שיש שם תוספת לבנים אבל זה מוגבל, עד כאן זהו, זאתי הבעיה, כאן העניין הזה מסתדר בצורה כזו שהבנים באים והמשק מתפצל לשנים אומנם אבל יש  _____. עכשיו, יש עוד דבר אנחנו צריכים לשאוף אליו, ששי אותם שוחים שבידי מנהל מקרקעי ישראל, לדאוג שאותם שטחים ישאירו כאן כרזרבה בשבילנו. כרזרבה לתוספת של משקים צעירים. 
?: אוקי, סך הכל אתה די מבסוט מיבנאל כפי שההיא היום, לך טוב?
חיים: בהחלט. אני עובד, אני עושה מה שאני רוצה אומנם אבל אני משתדל לכוון את עצמי לדברים שהולכים טוב ושיש להם סיכוי.

אורי: המשך הזיכרונות של גדליה שיינוק שפר מקסטה מספר 22.

גדליה: מאז החובות הלכו וגדלו, פתחו אז את אוסם, ____ ברקוביץ עבד באוסם, יעקב ברקוביץ וסיפר לי שבאו איכרים ידועים ואמרו, תן זה, תן זה, לקחו לא לקחו רק לא רשמו, כן לקחו היו כאלה שניצלו את המצב ולקחו הרבה הייתה לדוגמא משחת עגלה, כמה משחת עגלה צריך איכר לשנה? קופסא, קופסא יכולה להיות לשנתיים, תן לי קופסא, תן לי עוד אחת, שתיים, שתהייה בחצר, מה תעשה עם שתי משחות עגלה? אבל ככה זה היה, זה דוגמא קלאסית. החוות הלכו וגדלו והיו בודדים שלא רצו ולא לקחו, בסופו של דבר עשו איזון עם החוזים אחרי הסטלמנט ויצא מי שלקח כמה אלפים, מי שלא לקח איינו אך, יש כאלה שרומזים שגם עכשיו ____ כנראה שנרתעים מדברים כאלה, מי שמנסה נזהר, הפוליטיקה הזאת, כששמואל ציון הציע את עצמו להיות מנהל התאחדות האיכרים היו רבים נגד, לא רצו, אומנם הוא כתב בספר שקסטיצקי ליטף אותו בכתף ואמר לו נו, נו, אבל כמה שזכורים לי הדברים אז אחרי ניסנבוים לא הוא היה אלא חיים יפה ורוזנפלד ממנחמיה, הם היו בשנות 26 ו7ו-28 הוא קיבל את זה והוא הציע שהוא יעבוד בעד 10 לירות לחודש, ניסנבוים קיבל 20 לירות לחודש, שני אלה קיבלו אני לא יודע, יחד אולי 30, הוא הציע בעד 10 לירות לחודש כיוון שאז הכוחות נדלדלו, רבים הזדקנו, קשישים כבר ירדו בכלל, גמרו, אז לא היו מתנגדים והוא קיבל את הסק הזה וההנהלה לאחר שנים אחדות התברר שבכלל לא מהתאחדות האיכרים הוא קיבל אלא מפיק"א, אז כמובן שהאיכרים בתמימותם חשבו...
אורי: לא הבנתי, הוא ייצג את האיכרים בל את המשכורת הוא קיבל מפיק"א?
גדליה: או, אז ככה, כיון שאיכרים תמימים לא תפסו מה פה, אז כשהופיעו החוזים של הסטלמנט (הסכם) אז התעוררו, הרי זה יריב, יקבל את המשכורת מאתנו אז הוא כבר לא יהיה יריב. האיכרים בזמנו שמחו, אה הוא מקבל, פתאום פיק"א נהייתה כל כך טובה והיא משלמת לו את המשכורת אז יצא ככה שהיו אחדים מהאיכרים שנהנו, אתה שאלת אותי על האיכרויות ובכן כל אלה באו כאריסים, כשגילו את המים והתחילו כל העניינים אז פעם תקפו את צימרמן, מה זה? לחלק מחדש את האדמות כל אחד שעקר סלעים ושיבח את אדמתה וזיבל ואחרים לא עשו עקר עשביות והשקיע, מה, עכשיו להחליט כבר פעם אחת עשו את הדבר הזה, עכשיו לא רוצים. אז הוא עמד להוכיח באסיפה הכללית, תראו איך אנחנו מרמים את פיק"א, למשל: להם היו אלה שנקרא מתיישבים, כלומר אריסים, לא היה להם חוזים, אז קודם כל אנחנו האיכרים, כלומר כולם איכרים, כל אלה שלא היה להם שום דבר נחשבים כבר לאיכרים, אני לא הולך לערער אבל בינתיים הוא תיאר איך הוא מרמה את פיק"א, פקידי פיק"א. עכשיו, להם היה רק 270 דונם טיירות דולקות (אזורי אדמה) באופן זמני חילקו להם, לכל אחד 20 דונם טיירות דולקות של בצל מהאיכרים הותיקים אז זה שלושים דונם כל טיירה דליקה הייתה. את היתר חילקו להם 20, 20 כל אחד באופן זמני, זה כבר נשאר שלהם. עכשיו הוא כתב שם, היה סעיף, מאדמותינו נחזיר לפיק"א 50 דונם אדמה, 200 מטיירות, אז הנה אנחנו מרמים את פיק"א מחזירים להם אדמות שהם שלהם. אני זוכר שדודי באסיפה הזאת אמר לו, .
אורי: אליעזר שינוק?
גדליה: כן. אבי כבר לא היה אז, אז אמר לו, מה אתה מתפאר, מצד אחד אתה מספר שאתה עושה דבר גדול ונביא מתיישבים חדשים, זה היה לפני שמשמר השלושה הגיעו, עמדו להגיע. ונרחיב את היישוב, עכשיו אתה מספר, וכן ובקצה הסדורים העליונים שזה טרסות ____ולהגיע לשם זה קשה ואיזה יבול דל זה נותן, זה יבול שמה עלוב, רימינו את פיק"א הרי למעשה רוב האיכרים זה לא שלהם, וניתן להם 20 דונם סדור(?), אז הוא אומר לו, מה יעשה יהודי מסכן שיבוא להתיישב פה והוא יצטרך לנסוע חצי יום ויום גשם ובוץ לקצה הדליקות איפה שהיום אלומות או לקצה השדומים לטפס למעלה, מה יקצור, על מה הוא יתיזשב, אתה יודע שאתה תביא מתיישבים מצד שני אתה מתפאר שרימית את פיק"א נתת להם את האדמות הגרועות ביותר ועשית אתם הסכם, אז על מה הם יתיישבו אלה, הם צרכים להיות קורבן של המזימה הזאת?! כמובן שהדברים הרגיזו אותו והוא התפרץ בזעם וזה ואו ואה ואתה, תבין שאם ההתאחדות עושה אתה שותף , לא, לא זורק ___ אבל תשובה לשאלה נשארה שאלה..
אורי: אץה זוכר על השריפה של הספרים שהייתה בהתאחדות האיכרים.?
גדליה: זה אס מלהזכיר, אל תקליט אותי. 
אורי: לא, דברים שפחות או יותר..
גדליה: טוב מה שאני זוכר באותו היום חרשתי בזומזומיא( אזור אדמה), אבא היה נשאר בבוקר לחלוב ולקחת את החלב למחלבה, אח"כ הוא היה בא אליי לשדה לזרוע, אז אני הייתי זורע לי ארגז, חורש, אחר כך אבא היה, כדרך כל האיכרים שיצאו לזרוע או מי שהיה אצלו בן או פועל שחרש ואבא מספר לי מעשיה, באותו חורף קרו שני מקרים של גניבות ע"י הצוענים חדרו לכמה בתים וגנבו, פעם חדרו גם לקבוצה החיילים האנגלים שהיו עושים שמה שמירות מפני שהיו פה, על יד הפיק"א, כמה איזה שישה או שבעה אנגלים רכבו על סוסים. הסיפור שהצוענים חדרו גם לשם, לבדוק לא בדקתי, לראות לא ראיתי, אבל שמעתי והנה זה היה הפרש של שבועיים בין המקרה הראשון לשני אז זה היה עוד איזה שבועיים או שלשוה, הוא מספר לי דבר כזה, מספרים שהייתה גניבה בהתאחדות האיכרים, נגנבו ספרי חשבונות אז אני לתומי עוד אומר, מה לצוענים ספרים כאלה, אז הוא מחייך ואומר לי, אומרים שזה לא צוענים, אלא מי? מספרים שבינתיים שהגיעה גרינברג עם הכריכות ואומר שהנה הוא מצא את זה בחברה של בית גן השן. נו,אם זה נמצא אז רואים שזה מעשה חבלה, דעות, הקדוש ברוך הוא עזב והיה כמה ימי גשם, כמובן שאף אחד לא חורש בשדה אז יבנאל הייתה מעשיות והכל סיפורים.  
אורי: איזה ספרים נשרפו? 
גדליה: בדיוק אני לא יודע, ספרי החשבונות של התאחדות האיכרים, כנראה היה מי שהיה מעוניין בזב, היו בעלי חוב גדולים, אולי בעלי דעות מנוגדות להנהלת התאחדות האיכרים, בכל אופן הספרים נשרפו.  ____ לרוע המזל למחרת שמעתי שעצרו את ___ ועוד איזה יהודי בתור חשודים. מ____- קוראקין אני זוכר ששמעתי אז, איך שהתבטא: אתה ____ לא רואה מה שנעשה אצלך מול העיניים, אז אתה ראית מרחוק עשן שאף אחד מכל החורשים בשדות לא ראו, רק אתה ראית, אבל כמובן למה לדבר דברים בטלים, איש לא הוכיח, דבר אחד ברור שזה לא הצוענים, שזה עבודה של אנשים במקום, עד היום לא הוכח _____ שלושה אנשים והחשד היה חזק אבל זיכו אותם מחוסר הוכחות מספיקות, די למבין.
אורי: מה זכור לך בנוגע למים?
גדליה: המים זה התחיל כך, באותם הזמנים, יהודים התחילו לקדוח בארץ במקומות שונים וגילו מים, התחילו איכרי יבנאל להגיד כי יתכן שיש מים דם אצלנו מתחת לאדמה. לא אחד ולא שניים, היו כאהל שחשבו שלרגלי ההרים יקדחו בעומק ____ או ב___ או בזומזומיא יגיעו למים, בין האיכרים באסיפה אחת ביבנאל החליטו להביא מקדח יד כזה כמו בית הבד, וזה מקל ___. הציבו אותו על הגורן ודפקו 13 מטר בעומק על גורן של ____ קרמר זה היה והגיעו לסלע, זה הלך קשה אז החליטו לקדוח על רגלי ההרים על כל הזומזומיא של הלפרין, כולנו עבדנו בסוחרה, אתה יודע מה זה סוחרה, זה עבודת המלכות, עבדנו ימים והגיעו לעומק של 11 מטר והתגלו מים, כששאבו אותם ראו שזה יכול לתת 5 קוב לשעה שזה כמות שלא כדי, הפסיקו....
אורי: איפה זה בדיוק?
גדליה: לא רחוק מהמעיין, הזומזומיא של הלפרין היא בין הזומזומיא של קרמר של עמנואל קרמר היום, היום זה כבר לא, היום זה השיכונים, אז בין הזומזומיא של הקרמרים ובין המעיין היה ...
אורי: איפה שהשיכונים היום?!
גדליה: כן, כשמצאו שמה את המים אז ____ יצא נניח צינורות, משאבה, איכשהו, אמרו שיש מעט מים אבל לשאוב את זה, זה לא משתלם לא כשאי, בכל אופן לא כמות רצינית, אז אמרו שהיות ופיק"א הביאה את המקדח הגדול לפרדס חנה, לאדמת כברה אז הברון כאילו התרשם מאוד מהמרץ שהנה עומדים לקדוח ממש אז הביאו והציבו אותו על פי דעת מומחים, בתל בעובי של שמונים, שמונים ושתיים מטר, נבקע סלע, הייתה נפילה, הייתה נפילה התברר שיש מעיין..
אורי: איזה שנה זו הייתה?
גדליה: 1932. שמחת המים הייתה בסוכות 33 זאת אומרת שבסוכות 32 זה נמצא.
אורי: אני זוכר את זה כמו היום.
גדליה: בן כמה היית אז? היית כבר ילד גדול בבית ספר.
אורי: 12.
גדליה: אז בוודאי שזכרת. כן, אני זוכר את השמחה הזאת, התגלו מים, עברו יומיים לשוה והתחילו לשואב ונה האמרו שזה מראה על 250 קוב לשעה, אז הביאו צער שהקוטר של הצינורות הו יותר רחב כי אילולא כן היו יכולים להביא משאבה גדולה יותר ולקבל אפילו יותר ממאה קוב לשעה, אני לא יודע בדיוק, מה שאני יודע זה שהמים זרמו לואדי מידן והלכו. כשלושה ימים שאבה המשאבה והמים זרמו, בשבת אמרתי לאלימלך שאני רוצה לראות את המעיינות בואדי פיג'אס עם לא פחתו שם המים כי המעיינות של ואדי פיג'אס שפעו מים רבים. במקרה באותה שבת היה אברהם יפה פה והוא רואה אותי יוצא עם אלימלך שאל אותי מה קרה, הולכים לואדי פיג'אס אז אמר, חכו רגע אני יביא כובע אני יבוא אתכם, קפץ חזרה..
אורי: הם עוד היו..
גדליה: לא, לא הם לא היו.
אורי: אה, הוא היה אצל דודו?
גדליה: הוא בא לשבת, כן. אז כשהוא ראה אותי יוצא עם אלימלך שאל אותי, לאן גדליה, אמרתי לו לפיג'אס, חכו אני אלך אתכם יצטרף אליכם, אנחנו, ראינו שהמעיינות שלהם לא ראיתי םחת ממי המעיינות שמה, כמה מעיינות, אני לא מדבר על המעיין הזה שמצד ה___ יש מהמורד מהערבי ויש מהמורד הצפוני. 
אורי: הצפוני, צפוני מזרחי.
גדליה: כן שמה היו המעיינות הגדולים ואחדים, כולם יחד נתנו את המים הרבים אם אתה מכיר שמה את תעלת בליוניקה(?) 
אורי: אלומות    
גדליה: התחרבנה, הם עשו באמת מפעל אבל הם לא ידעו שהמשאבה הזאת שמעבר למידן( ואדי) על יד הזיתים שמה.
אורי: של מקורות.
גדליה: היא שאבה להם את המים, היא עומדת באמת על אותו פלג, על אותו..
אורי: עורק.
גדליה: עורק. זה באמת מעניין, בשנים הראשונות אחרי קום המדינה התחילו לשאוב מפה, הניחו קו לזורעים(קיבוץ דתי) התחילו לשאוב תפוקה רבה אפילו יבנאל קנתה אצלם מים, שמה נעלם כל המפעל שאלומות עשו הלך להם לאיבוד, זה מעל עצום, עשו סכר וקו צינורות גדולים וזה יבש שם הכל כי מפה שאבו את זה. אני מתאר לעצמי שאם אלומות הקדימו קצת אז הם לא היו יכולים לשאוב מפה את המים כי זה המעיין שאלומות עשו עליו מפעל אבל הם לקחו. את זה התחילו אם אתה זוכר? במאורעות, של 47, 8 
אורי: כן אני זוכר שהבאתם את הצינורות.
גדליה: כן, והם התחילו לפי קום המדינה, ההפרש הוא הבדל קטן אבל זו עובדה שמקורות גברה ושואבת את המים ואלומות הפסידו ומי הפיג'אס נעלמו, אבל זה היה כמה שנים קודם, כמה דנים קודם, זה היה ב-33 זאת אומרת בסוף 32, אז קדם לחמישים שנעלמו המים, חמישים, חמישים ואחת מתי נעלמו המים? חמישים! כן אחרי 17 שנה ו-16 שנה בכל אופן, אז כשבאנו לפיג'אס מצאתי שהמים לא פחתו במהומה, פה המשאבה עוד שאבה והמים הלכו אבל מהמעיינות, מה שנשפך אל הואדי לא הרגשתי פחת כלשהו, אמרו , מי יודע, יש פה איזה אגם מים מתחת לפני הקרע, כמובן אז רק התחילו החישובים והמדידות של פיק"א והתוכניות של פיק"א חלק התנגד וחלק זה והעניינים נכנסו למבוך כזה ולמרירות רבה וריב מים אבל המים יש הם הרבה מי מריררה, המשמעות של מים...
אורי: המים של יבנאל?
גדליה: זה בעוד מקומות, גם במנחמיה עד שלא סידרו את מפעל המים, אני זוכר אותם משחר ילדותי שם היו הרבה אלמנות, היו הרבה משפחות ש, אז הם היו כמו משפחה אחת כולם, אפילו שהיו זרמים שוניחם אבל כולם היו מאוחדים. 
אורי: והשמחות ביבנאל?
גדליה: שמחות?
אורי: שמחות כלליות. 
גדליה: אני זוכר הרבה, אני זוכר את הביקור של הברון בשנה לפני שפרצה מלחמת העולם ה-1, אומנם נישאתי על כפיים, עוד אבא שלי נשא אותי על כתפיו אבל אני זוכר את התמונה הזו איך שהברון הופיע, אבא הביא אותו בדליזנס( סוג של אוטו) הוא הלך מיבנאל לבית גן היה הכל עם דגלים, ילדי בית הספר עם דגלים, שורות, שורות וכל הבחורים הצעירים, אפילו אחותי השתתפה....
אורי: מה אתה יכול לספר על הברון?
גדליה: רגע אחד, קודם כל אני אספר את התיאור הזה איך שאני זוכר מיבנאל לבית גן, דהרו כל צעירי המושבה ודהרו על סוסים.
אורי: איך הוא היה הוא?
גדליה: כשיצא מבית הספר שמה הייתה קבלת הפנים כשיצא לכיוון בית גן. הלך בדרך  הזומזומיא של מנחם ניסנבוים, באותה שנה היה כנראה שיטפון שגרף הרב, הרבה אבנים קטנות אבל המון, אבנים די גדולות כאבטיחים, עסקו פועלים בסיקול השדה ביניהם היה ערבי אחד זקן עם זקן לבן וכמו שהוא הרים אבנים וזרק על גבול השדה ליד הדרך, כבישים לא היו, אז לא היה כביש אבל הוא זרק. כשבהרון ראה אתה איש הזקן הזה עובד אז הוא עשה תפנית, כולם נעצרו כיוון שהיה שורה שהלכה אחריו כולם נעצרו ועשה תפנית ופנה אל הזקן והושיט לו את ידו לשלום והזקן נתן קפיצה מהר ולחץ את ידו לשלום את התמונה הזאת אני זוכר שאני רואה אותה כמו שהייתה כרגע.
אורי: מהערבי חיפש לו בין מקבלי םני הברון?
גדליה: הערבי עבד בשדה, סיקלו את האבנים, היה שיטפון ..
אורי: הוא עבד?
גדליה: הוא עבד. אבל המות הזאת עם זקן ערבי זקן שעובד אז לכבוד האדם העובד אז הברון נעצר, תמונה כזאת עשה הגנרל וקו הנציב ____ כשהוא בה הנה ליבנאל ועלה על בית העם, והלכו משני צדדיו כל נבחרי יבנאל, צימרמן ויפה וברנדשטטר וסנדלר וכל מי שחשב את עצמו למה שהוא השתדל לעמוד בשורה החזיתית הזאת משני צדדיו. והנה הופי, כיוון שאני הלכתי מהצד, הייתי צעיר אבל בכל זאת רציתי לדעת מה מדברים, קבלת פנים, באותו יום גם היה קצת גשם. הרשיתי לעצמי להפסיק שעה, שעתיים מהעבודה כי אני אוהב לשמוע והנה התלוויתי והנה הופיע ____ חרש שמה, זרע שמה, אני לא יודע מי חרש לו אולי ____חרש שמה. עם מגפיים, עם מעיל כהה בצבע אדמה, עם מקל, הוא היה הולך עם מקל עבה וגס וכמו שהופיע והסתכל בדמות הזאת מהצד, מבית העם, בין ברקוביץ לבית העם אפשר לעמוד במרחק של שמונה, עשרה מטר מהצד, הנציב נעצר וכולם כבר עשו פסיעה אחת קדימה אבל מכיוון שהוא נשאר לעמוד אז הם חזרו בהם, וזו הייתה תמונה שהזכירה לי אז את הברון, התמונה הזאת, ופנה לעברו של ציבלין, ניגש אליו, פלח זקן זה עשה עליו רושם כשהוא ניגש אליו נחפז מהר ותפס את ידו ולחץ לו אותה זה הבריק לי את הברק, איך אני זוכר אם זה היה בשלושים וארבע חמש, בערך משהו כזה, אז זה הזכיר לי משחר ילדותי את הברון, איך הוא נעצר ופנה אל הזקן הזה, ___ מושיט לו את היד, אמרתי, זהו, תבונתם של אנשים גדולים להעריך את האדם העובד. אחר כך נכנס לבית העם וכמובן ששם היו נאומים ודיבורים, מה שרציתי עוד לציין בשמחות גדולות, אני זוכר שהרבט סמואל בא ואז חשבו שמשיח בא, שזה מל היהודים מה ידעו היהודים להעריך. ........... האנגלים נותנים את ארץ ישראל ליהודים, חשבו שהנה יבואו כל הגלויות יבואו לארץ ישראל, לא הבינו אחרת, כך תיארו, ופינקו וברכו אותו ונותן ___ למלכים ואיפה מה. עכשיו..
אורי: את הסדרים הציבוריים של הנוער אתה זוכר?
גדליה: רגע לפני זה, משהו אני רוצה לייחד את הדיבור על שמחת התורה בבית הכנסת, משחר ילדותי, מהיום שאני זוכר את עצמי השמחה בבית הכנסת, שמחת תורה ביבנאל הייתה שם דבר. _____ היה אוסף אותנו הילדים, אבא היה נושא את ספר התורה ואותי כמו שאני אחר כך נשאתי את ילדיי ואת ספר התורה בחגיגות שמחת תורה בבית הכנסת והשמחה הייתה כל כך רבה, כל כך עמוקה, קדושת שמחה, הלוויה הקדוש ברוך הוא והיה לצביון לשמחת תורה היה לשם והשם הזה התפרסם ברבים והכה אדים שרבים היו מגיעים ושמחים לשמחת תורה ליבנאל, מי שפעם היה או שמע או נכח הייתה ___ לבוא. עכשיו שאלת על הנוער. צריך לציין שעם שחר ילדותי אהבתי לטייל, אם זה היה כשהייתי פעוט, נישא על זרועות אחותי, על ראש ההר שם היה כבשה, סלע בראש ההר או דברים כאלה, כשרק התחלתי להניח על רגלי הייתי שבת, שבת, הייתי, כל הזמן שהיה ירוק בהר, לטפס עלי.
אורי: את ה_____ את היקב?
גדליה: את כל הדברים האבנים האלה הכרתי אותם אפילו בחושך, לרוב היו באים איתי, פעם ילד, פעם אחרים, השאלה הזאת, גדליה לאן אתה הולך השבת? מטפס על ההר. כמובן שזה היה בזמן הדום לשומסינים ובזמן התות לעטושות ולאן לא רצנו בזמן השקדים והמשמש, פה לואדי פיג'אס, פה לפורייה וככה כל שבת כשהתחלתי לחרוש אחרי בית הספר, כל שבת הייתי נמשך, הייתי יכול לרדת לפורייה לרדת לסיידות ולעבור את ____ והטיירות השומסיניים ולעבור בטיירות שם בואדי פיג'אס, לעלות וללכת עד הסיידות, לחזור מה____  כל השבוע מטייל, מגיע יום השבת אוהב לקרוא אבל אחרי בית הספר, אז היות והיה פער בין הגיל היותר גדול לבינינו אז